Ramon Alcoberro i Pericay
Ramon Alcoberro i Pericay (Pals, 30 de maig de 1957) és un filòsof català.[1] És autor de més d’una vintena de llibres de filosofia i assaig.[2]
Biografia | |
---|---|
Naixement | 30 maig 1957 ![]() Pals (Baix Empordà) ![]() |
Formació | Universitat de Barcelona ![]() |
Activitat | |
Ocupació | filòsof, traductor, assagista, professor d'universitat, columnista ![]() |
Ocupador | Universitat de Girona ![]() |
Membre de | |
Influències | |
Lloc web | alcoberro.info ![]() |
Trajectòria
modificaAlcoberro fou l'autor del primer assaig de filosofia de la postmodernitat publicat en català El desordre cívic (1983). Es formà al Col·legi de Filosofia amb Xavier Rubert de Ventós i pertany a l'anomenada «Generació de la transició», el grup dels filòsofs universitaris postmarxistes aparegut al llarg de la dècada del 1980 i que han publicat bona part de la seva obra en català. El seu pensament evolucionà del postmodernisme a l'utilitarisme liberal.[3] Ha rebut els premis Extraordinari Fi de Carrera (1981), Arnau de Vilanova, Serra Hunter i Serra i Moret (1983), entre d'altres. L'any 2018 el Col·legi d'economistes de Catalunya el va distingir com a col·legiat d'honor.
Incorporat a la lluita antifranquista, a les darreries del franquisme fou membre de les Joventuts Revolucionàries Catalanes i empresonat a La Model per aquest motiu l'any 1975.[4] Alcoberro s'ha especialitat en temes d'ètica i ha estat un precursor de la tecnoètica i de l'ús d'internet en la divulgació filosòfica en català. Ha estat professor associat a la Universitat de Girona,[5] consultor a la Universitat Oberta de Catalunya i directiu de l'Ateneu Barcelonès en diversos períodes. Ha editat i traduït al català textos de Denis Diderot, Jean le Rond d'Alembert, Voltaire, La François de la Rochefoucauld, Giulio Raimondo Mazzarino i altres pensadors de la Il·lustració, així com també de Henry David Thoreau, Walter Benjamin[1] i Immanuel Kant.[6]
Obres
modifica- El desordre cívic. Barcelona: El Llamp (1983, Premi Serra i Moret d'assaig)
- Moments crítics. Barcelona: El Llamp (1987)
- Contra Josep Pla. Barcelona: Barcanova (1993)
- Expulsats del paradís. De Kronen a Jasp. Barcelona: Thassàlia (1996)
- Epicur: una filosofia moral. Santa Coloma de Gramenet: Grup de Filosofia. Casal del Mestre (2001)
- Ètiques per a un món complex: un mapa de les tendències morals contemporànies. Lleida: Pagès (2004)
- Ética, economía y empresa: la dimensión moral de la economía. Barcelona: Gedisa (2007)
- L'utilitarisme. Barcelona: UOC (2007)[7]
- L'home que mira: un bloc de filosofia i pensament. Valls: Cossetània (2007)[8]
- El racionalisme cartesià. Barcelona: UOC (2008)[9]
- Platón. Barcelona: RBA (2015). Traducció al francès, al portuguès i a l'italià (2016)
- Stuart Mill. Barcelona: RBA (2016). Traducció al francès, al portugués i a l'italià (2016)
- Nietzsche. Voluntat de no veritat. Sabadell: Edicions Enoanda (2022)
- Ex Machina. Ètica, big data, algoritmes i robots. Sabadell: Edicions Enoanda (2022).
Referències
modifica- ↑ 1,0 1,1 Ramon Alcoberro i Pericay al Qui és Qui de les Lletres Catalanes
- ↑ «En Franco està mort, però el franquisme està viu». Diari de Girona, 16-11-2019. [Consulta: 16 setembre 2021].
- ↑ Rexach Fumanya, Josep. «El Maig del 68 no volia canviar el món, volia canviar la vida». Vilaweb, 02-05-2018. [Consulta: 16 setembre 2021].
- ↑ «1975: Detenció de diversos militants de les JRC i del PSAN-p». Llibertat.cat. [Consulta: 16 setembre 2021].
- ↑ Bosch Oliveras, Mar. «L’ètica per corbata». El País, 13-06-2019. [Consulta: 16 setembre 2021].
- ↑ Camps i Linnell, Jordi. «Encontres de Kant a la tercera fase». El Punt Avui, 15-11-2020. [Consulta: 16 setembre 2021].
- ↑ L'utilitarisme. Editorial UOC, 2007. ISBN 978-84-9788-560-7.
- ↑ L'home que mira: un bloc de filosofia i pensament. Cossetània Edicions, 2007. ISBN 978-84-9791-256-3.
- ↑ El racionalisme cartesià. Editorial UOC, 2008. ISBN 978-84-9788-754-0.