Ocas
Ocas (latinsky cauda) je podlouhlá končetina na zadním konci těla některých živočichů.
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d4/Beaver_2.jpg/220px-Beaver_2.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/ae/USA_California_San_Diego_Zoo_Peacock.jpg/220px-USA_California_San_Diego_Zoo_Peacock.jpg)
Takzvaný pravý ocas je ocas strunatců, do kterého nezasahuje trávicí trubice (nachází se celý až za řitním otvorem, je tedy postanální).[1] Je vyztužen chordou či páteří.
Funkce
editovatOcas jako orgán slouží k mnohým účelům.
- Komunikaci (vyjadřování emocí, záměrů, varování, při námluvách apod.)
- U ovcí jsou v ocasu uloženy tukové zásoby.
- Kopytníkům (např. tur) slouží ocas k odhánění obtížného hmyzu.
- U bobrů slouží ocas k pohybu ve vodním prostředí. Obzvláště podstatný je kvůli této funkci pro vodní savce, například velryby nebo delfíny
- Chápani mají na ocase výběžek, díky němuž se ocasem mohou zachytávat větví v korunách stromů. I další savci žijící v korunách stromů využívají ocasu k bezpečnému pohybu, ale zejména jako kormidla při skákání ze stromu na strom.
- Ocas veverek je tak huňatý, že zachytává vzduch, pomáhá při udržení rovnováhy a prodlužuje skok.
- Klokanům slouží ocas k opírání i k pohybu – pomáhá jako pružina při skákání.[2]
Někteří živočichové jsou schopni odvrhnout ocas čili provést tzv. kaudální autotomii. Odvrhnout ocas jsou v případě nebezpečí schopni mnozí ocasatí obojživelníci, haterie novozélandská, někteří ještěři, amfisbény, několik druhů hadů a dokonce někteří hlodavci.[3]
Pokud ocas ztratil funkci, obvykle zakrňuje (stává se z něj rudiment, např. u člověka kostrč). Dalším příkladem jsou lenochodi a koaly. Ti se sice pohybují v korunách stromů, ale neskáčou, pohybují se v korunách pomalu.[2]
Odkazy
editovatReference
editovat- ↑ MILLER, Stephen A; HARLEY, John P. Zoology. 5. vyd. New York: The McGraw−Hill Companies, 2001. ISBN 9780077837273.
- ↑ a b DAWKINS, Richard. Příběh předka: pouť k úsvitu života. Praha: Academia, 2008. 831 s. Galileo, sv. 18. ISBN 978-80-200-1611-9.
- ↑ ROČEK, Zbyněk. Historie obratlovců; evoluce, fylogeneze, systém. Praha: Academia, 2002. ISBN 80-200-0858-6.
Externí odkazy
editovat- Obrázky, zvuky či videa k tématu ocas na Wikimedia Commons
- Téma Ocas ve Wikicitátech
- Slovníkové heslo ocas ve Wikislovníku