Challenger
![]() |
See artikkel räägib NASA kosmosesüstikust; teiste tähenduste kohta vaata Challenger (täpsustus). |
Kosmosesüstik Challenger (tähisega OV-099, algselt STA-099) oli üks NASA kosmosesüstikutest ja oli süstikute ehitusjärjekorras teine. Challenger startis oma esimesele missioonile (STS-6) 1983. aasta aprillis.[1] Süstik jõudis enne hävimist sooritada üheksa missiooni ja on vähima arvu missioone teenindanud süstik.
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7b/Challenger_1A.jpg/220px-Challenger_1A.jpg)
Challenger oli esimene kahest süstikust, mille NASA kaotas. Süstik hävis 28. jaanuaril 1986 kui 73 sekundit pärast starti plahvatas Challengeri parempoolse tahkekütuskiirendi tihendi purunemise tõttu kosmosesüstiku välispaak.[2]
1991. aastal ehitas NASA Challengeri asenduseks kosmosesüstiku Endeavour.[3]
Ajalugu
muudaKosmosesüstik Challenger nimetati Apollo 17 kuumooduli ja HMS Challengeri järgi, mis oli aastatel 1872 kuni 1876 mereuuringuid teinud Briti korvett.[4]
Ehitus
muudaKuna kosmosesüstikuid ei plaanitud ehitada suures koguses, otsustati ehitada Struktuuri Katsetamise Artikkel 099 (Structural Test Article, STA-099), mille saaks hiljem süstikuks ümber ehitada. STA-099 ehituslepingu sai 26. juulil 1972 endale Rockwell.[5] Pärast selle valmimist kasutas seda Lockheed, mis testis seda 11 kuu vältel vibratsioonitestides, et stimuleerida starti ja maandumist.
NASA plaanis algselt kosmosesüstik Enterprise´i ehitada ümber kosmoselendudeks, aga selgus et see plaan on liiga kallis ja keeruline. Kuna STA-099 kere polnud testimistel kahjustada saanud, otsustas NASA STA-099 ehitada ümber kosmosesüstikuks Challenger. Ehitus algas meeskonnaruumi ehitusega jaanuaris 1979, sest ülejäänud keret kasutas endiselt Lockheed. Challenger valmis oktoobris 1981.[5]
Challenger oli esimene kosmosesüstik, millel oli laskumisefaasis kasutusel HUD ja mille mootorid arendasid stardil võimsust 104%.
Teenistus
muudaVarsti pärast esimest starti 1983. aasta aprillis, sai Challengerist NASA kosmosesüstikute tööloom, lennates Columbiast tunduvalt rohkem. Aastatel 1983 ja 1984 lendas Challenger 85% kosmosesüstikute missioonidest ning isegi pärast Discovery ja Atlantise lendude algust lendas Challenger kolm missiooni aastas.
Challengeriga käis kosmoses USA esimene naisastronaut Sally Ride ja esimene afroaameeriklane, hollandlane ja kanadalane.[6] Samuti sooritas süstik esimese öise stardi ja maandumise.[5] Challenger hävis 1986. aastal, kui oli startimas oma kümnendale missioonile.[7]
Challenger oli ainus süstik, millele ei paigaldatud MEDS kokpitti ja pidurduslangevarju.
Pärast katastroofi
muudaOokean uhub aeg-ajalt tänaseni kaldale Challengeri rususid. Kui mõni Challengeri jupp rannalt leitakse, siis NASA korjab selle ära ja ladustab teiste rusude juurde.
NASA tänuavaldus ja teenindatud missioonide embleemid
muudaNASA tänuavaldus Challengerile | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Challengeri missioonide embleemid | |||||||
Vaata ka
muudaViited
muuda- ↑ "Challenger: Shuttle Disaster That Changed NASA". Space.com. Vaadatud 28. juuli 2018.
- ↑ "The Space Shuttle Challenger Disaster". Space Safety Magazine. Vaadatud 28. juuli 2018.
- ↑ "The 3 Most Flown Space Shuttles of NASA's Fleet". Space.com. Vaadatud 28. juuli 2018.
- ↑ "Challenger (STA-099, OV-99)". NASA. Originaali arhiivikoopia seisuga 28. detsember 2018. Vaadatud 28. juuli 2018.
- ↑ 5,0 5,1 5,2 "Space Shuttle Overview: Challenger (OV-099)". NASA. Originaali arhiivikoopia seisuga 11. juuni 2017. Vaadatud 28. juuli 2018.
- ↑ "Many Peoples In Space". Space Today Online. Vaadatud 28. juuli 2018.
- ↑ "NASA - STS-51L Mission Profile". NASA. Vaadatud 28. juuli 2018.