Művészcímer
A művészcímer három tarpajzsot tartalmazó címerpajzsból áll. A 14. század közepe óta mindmáig ezt a formát használják. Fent kettő, alattuk egy kispajzs látható. Általában vörös vagy kék alapon 3 ezüst kispajzsot tartalmaz.
művészcímer | |
Névváltozatok | |
Magyarul | |
vakpajzsos művészcímer (Zolnay 452. l.) | |
Más nyelveken | |
de: Künstlerwappen | |
Rövidítések jelentése |
Ez nem egyfajta nemesi címer (bár a Wijnsberch [1] és a Tsoerninge [2] család szintén három ezüst kispajzsot viselt vörös alapon), hanem céhcímer vagy inkább a művészetet, mint olyat jelképileg kifejező szimbólum. A művészcímerekkel kapcsolatban nem is létezett külön heraldikai szabály.
Észak-Németországban előnyben részesítették a vörös pajzsot, míg Dél-Németországban, különösen Bajorországban a kék pajzsot kedvelték. A különféle művészünnepeken a kék címert zászlókon, a vöröset pajzson használták. A pajzs lehetett mindkét irányban döntött.
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/23/CSATAJELENET_AZ_ANJOU-KORBAN.jpg/220px-CSATAJELENET_AZ_ANJOU-KORBAN.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/f/f4/Aquila_Johannes_-_Self-portrait_%281392%29.jpg)
Magyarországon szép példái a középkorból János királyi festő (Magister Johannes pictor Regis Hungariae) sírköve (1370 vagy 1371) a budavári koronázó templom külső faláról, a főbejárat mellett elhelyezett sírkő a Budapesti Történeti Múzeumban, az osztrák Radkesburg városából származó Aquila János festő önábrázolása 1378-ból a veleméri templomban, lábánál művészcímerrel, valamint a mártonhelyi templomban (1392), melyen a kezében tartott pajzsán szintén három kispajzs látható. Ábel, királyi festő sírköve az egyik legkorábbi európai művészcímer a 14. század derekáról szintén 3 kispajzzsal ellátott pajzs. A kassai ötvöscéh 1476-os pecsétnyomóján is művészcímer látható.
A három pajzs talán a képzőművészeti diszciplínákat jelképezi (festészet, szobrászat, építészet).
Kapcsolódó szócikkek
szerkesztésIrodalom
szerkesztés- Horváth H.: Budapest művészeti emlékei. Bp. 1938.
- Bertényi Iván: Új magyar címertan. Budapest, 1993 (61. kép)
- Radocsay Dénes: A középkori Magyarország falképei. Budapest, 1954.
- Budapest enciklopédia. főszerk.: Tóth Endréné. Budapest, 1981. 236. l.
- Oswald, Gert: Lexikon der heraldik. Lipcse, 1984. 242. l.