Гелон
Гелон або Гелонос (дав.-гр. Γελωνός) — легендарне велике місто VI—V ст. до н. е., про яке пише давньогрецький історик та мандрівник Геродот у своїх «Історіях». Місто було розташоване в землях племені будинів, але його основним населенням були гелони — нащадки стародавніх греків-переселенців з Північного Причорномор'я[1].
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d9/Orbis_Herodoti.jpg/300px-Orbis_Herodoti.jpg)
На мапі позначені будини — згідно Геродота, Гелон розташований у їх землях
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9f/Bilsk-Ukraine-Map.png/300px-Bilsk-Ukraine-Map.png)
Про місто Геродот дізнався з розповідей грецьких купців, а сам у ньому ніколи не був, тому більшість сучасних істориків вважають інформацію про місто недостовірною[1][2][3].
Нині досить популярною є гіпотеза професора Бориса Шрамка, яка з Гелоном ототожнює скіфське Більське городище на річці Ворскла у Полтавській області[4][5], хоча є ряд невідповідностей між описом легендарного міста і археологічною пам'яткою[6].
Як відповідник Гелону, окрім Більського городища, у XIX—XX ст. пропонувалися і інші протоміста минулого, однак нині ці гіпотези вважаються малоймовірними[3][7].
Відомості про місто з рукописів Геродота
ред.«Батько історії» написав кілька речень про вигляд самого міста:
Щодо будинів... В їхній країні побудовано дерев'яне місто, що називається Гелон. Кожна частина його муру має завдовжки тридцять стадій, а мур високий і дерев'яний. І житла в них дерев'яні, а також і святилища. Є там святилища еллінських богів, обладнані по-еллінському, із статуями і жертовниками і з унутрішніми дерев'яними храмами. У кожні три роки вони святкують діонісії і вакхічно божеволіють[8].
Тобто, за Геродотом, Гелон — велике місто з дерев'яним муром навколо, кожна сторона якого має довжину трохи більше 6 км (30 стадій), завдяки чому його периметр можна оцінити у 22-26 км[9].
Також в «Історіях» є короткий опис його населення, яких він називає «гелонами». На його думку, гелони є нащадками греків, що переселилися у землі будинів з Північного Причорномор'я[10]: не випадково для позначення міста він використовує типовий для грецької політичної лексики термін «πόλις», хоча опис самого міста подано в урбаністичному, а не політичному сенсі[11].
Гелон під час Скіфо-перської війни 514/513 до н. е
ред.Геродот розповідає, що у війні перського царя Дарія I проти скіфів у 514/513 до н. е., гелони виступили союзниками останніх і приєдналися до їх армії[12]. Під час бойових дій, скіфи та їх союзники змушені були відступати у глиб своєї країни і
...коли вони[перси] вдерлися до країни будинів, вони знайшли там дерев'яне місто, з якого будини повтікали і зовсім залишили його напризволяще, а перси спалили його[13].
Перед цим у «Історіях» згадувалося лише одне дерев'яне місто у землях будинів — Гелон, відтак, історик та академік АН СРСР Борис Рибаков (сер. XX ст.) був переконаний, що спалили саме його, проте українські доктори історичних наук Євген Черненко і Петро Толочко (кін. XX ст.) заперечують цю можливість і доводять, що перси фізично не могли зайти так далеко на північ у землі будинів і Гелон не міг постраждати. Натомість українські професори висувають гіпотезу, що йдеться про спалення іншого міста[14].
Версію українських науковців, що перси не йшли далеко на північ, підтверджує дослідник Більського городища Борис Шрамко, який не виявив слідів згарища всередині оборонних споруд, тобто городище не постраждало в період Скіфо-перської війни[15].
Українські археологи поч. XXI ст. зазначають, що присутність численного перського війська у Північному Причорномор'ї не фіксується археологічними знахідками. На цій підставі Олександр Шелехань[a] та професор Михайло Відейко висловлюють сумніви, що перси перейшли через Дністер[b] відповідно, можливість їх походу на північ до земель будинів навіть не розглядається[16].
Критика відомостей Геродота
ред.Значна частина істориків вважають розповідь Геродота про Гелон недостовірною (як і багато інших сюжетів його книг) і не вбачають підстав шукати археологічний відповідник вказаного міста[1].
Дослідники праць Геродота вважають, що він сам у місті ніколи не був, а записав чутки про нього від грецьких купців[2][3].
Втім, повідомлення про великі розміри міста вважаються ключовими для пошуку його археологічного відповідника, тому нині популярною є гіпотеза доктора історичних наук Бориса Шрамка, який ототожнював легендарний Гелон з Більським городищем, що розташоване біля села Більськ, на річці Ворскла, на межі Полтавської та Сумської областей. Час існування та розміри розкопаного городища є близькими до параметрів, що вказав Геродот: воно існувало і процвітало в часи скіфів, його площа 4400 га, довжина зовнішніх укріплень — близько 26 км[4][9].
Тут слід враховувати обставину, що аналіз усієї сукупності відомостей, які наводить Геродот про розміри міст у своїй «Історії», показує, що в жодному випадку не вдається знайти близької відповідності між наведеними ним параметрами та незалежними даними з інших джерел, насамперед археології. У цьому відношенні дуже показовим є його детальний опис Вавилону, для якого вказані розміри в 480 стадій (85,2 км). В той самий час (VI—V ст. до н. е.), в клинописних текстах Набоніда периметр міських стін визначено в 14400 ліктів — це 7,2 км), що близько до даних археології (8,15 км). Тобто, Геродот, про якого достеменно відомо, що він жив певний час у Вавилоні, перебільшив його реальні розміри у понад 10 разів, а Гелона він навіть не бачив, тому складно вважати надійним джерелом вказані параметри розміру стін[3][17].
Порівняння описів Гелону з археологією Більського городища
ред.- Час існування (VI—V ст. до н. е.);
- Приблизна довжина стін (~26 км)[9]
- Характер забудови (дерев'яні стіни і дерев'яно-глиняні споруди всередині міста)[18].
Невідповідності[19]:
- У Гелоні були чітко описані храми, статуї, вівтарі і навіть культ Діоніса, але нічого з цього переліку не виявлено під час розкопок у Більському городищі, серед археологічних релігійних знахідок є лише примітивні глиняні антропоморфні фігурки;
- Серед всіх графіті городища не було знайдено жодного грецького напису, що ставить під великий сумнів тезу, що в ньому проживала значна кількість греків;
- Як відомо, перси наступали від Дунаю на схід і спочатку вони перейшли Танаїс (Дон)[20] і лише після цього підійшли до Гелона[13]. Тобто, місто мало б бути розташоване на лівобережжі Дону або лівобережжі Сіверського Донця, а не лівобережжі Дніпра;
- Згідно опису, Гелон мав чотирикутну форму, а Більське городище має трикутну форму.
Версія, що Гелон — це емпорій
ред.Російський археолог і доктор історичних наук А. П. Медведев[ru] у своїх працях висловлює здогад, що Геродот розповідає не про окреме місто, а про квартал грецьких купців всередині варварського городища, і, як приклад такого давньогрецького емпорію, наводить скіфське Єлизаветівське городище[ru] на Дону[11].
Деякі дослідники пропонують версію, що Гелон — це грецька торгова факторія (емпорій) з власним культурним центром всередині Більського городища[21].
Зауваження
ред.- ↑ О. Шелехань — кандидат історичних наук
- ↑ Наприклад, в Ольвії, знайдено лише кілька близькосхідних артефактів у одному з некрополів
Примітки
ред.- ↑ а б в ЕІУ, 2004, том. 2, Гелон.
- ↑ а б Медведев. «Гелон Геродота», 2002, c. 133.
- ↑ а б в г д В. Сядро, 2010, Загадочный скифский город Гелон. с. 23—27.
- ↑ а б Легендарне місто Гелон на Полтавщині. Архів оригіналу за 21 жовтня 2011. Процитовано 13 грудня 2010.
- ↑ Легендарний Гелон. Сайт «Ukrainian People» (укр.). 18 квітня 2018. Процитовано 27 грудня 2023.
- ↑ Медведев. «Гелон Геродота», 2002, c. 134.
- ↑ ЭСБЕ та 1890—1907, с. 850—851, «Будины, народ».
- ↑ а б Геродот (пер. Білецького), 1993, c. 204—205, розділ IV, абзац 108.
- ↑ а б в Медведев. «Гелон Геродота», 2002, c. 133—134.
- ↑ Геродот (пер. Білецького), 1993, c. 205, розділ IV, абзаци 108, 109.
- ↑ а б Медведев. «Гелон Геродота», 2002, c. 137.
- ↑ Геродот (пер. Білецького), 1993, c. 207—208, розділ IV, абзаци 119, 120.
- ↑ а б Геродот (пер. Білецького), 1993, c. 208, розділ IV, абзац 123.
- ↑ Давня історія України. Том 2, 1998, c. 54.
- ↑ Давня історія України. Том 2, 1998, c. 59—60.
- ↑ Історія цивілізації. Україна. Том 1, 2019, c. 32.
- ↑ А. П. Медведев. О степени достоверности Геродотовых описаний древних городов (Гелон и Вавилон) (PDF). «Античная цивилизация и варварский мир» — тезисы докладов семинаров. Сайт archaeology.ru (рос.). Архів оригіналу (PDF) за 1 лютого 2022. Процитовано 25 листопада 2021.
- ↑ Шрамко, 2005, c. 24.
- ↑ Медведев. «Гелон Геродота», 2002, c. 138—140.
- ↑ Геродот (пер. Білецького), 1993, c. 208, розділ IV, абзац 122.
- ↑ Давня історія України. Том 2, 1998, c. 97.
Джерела
ред.Довідники
ред.- Будины, народ // Энциклопедический словарь : в 86 т. (82 т. и 4 доп.). — СПб. : Ф. А. Брокгауз, И. А. Ефрон, 1890—1907. (рос.)
- Гелон // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2004. — Т. 2 : Г — Д. — С. 68. — ISBN 966-00-0405-2.
Книжки
ред.- Геродот. Історії в дев'яти книгах / переклад з давньогрецької А. Білецького. — Київ : Наукова думка, 1993.
- Владимир Сядро. Загадочный скифский город Гелон, или о чем не знал Геродот // 50 знаменитых загадок истории Украины. — Харків : Фоліо, 2010. (рос.)
- Бессонова С. С., Гаврилюк Н. О., Зубар В. М. та ін. Том 2. Скіфо-антична доба // Давня історія України (в трьох томах) / П. П. Толочко. — Київ : Наукова думка, 1998. — Т. 2. — 496 с. — ISBN 966-02-0726-3.
- Н. С. Абашина, М. Ю. Відейко, О. В. Гопкало та ін. Том 1. Від кіммерійців до Русі (Х ст. до н. е. — ІХ ст.) // Історія цивілізації. Україна / Т. І. Шкарупа. — Харків : Фоліо, 2019. — Т. 1. — 586 с. — ISBN 978-966-03-8941-0.
Статті
ред.- А. П. Медведев. Гелон Геродота: к проблеме соотношения античного нарратива и историко-археологических реалий. — Саратов, 2002. — Т. «Античный мир и археология»., № 11. — С. 131—140. (рос.)
- И. Б. Шрамко. Новые данные о наземных жилищах у населения Днепровской Лесостепи в скифскую эпоху. — 2005. — Т. Древности, № 11. — С. 24—34. (рос.)