UH-1Y Venom
UH-1Y Venom (укр. «Ве́ном»)[a] — багатоцільовий вертоліт середнього розміру з двома двигунами, створений Bell Helicopter за програмою оновлення H-1 для КМП США. Одна із останніх машин серії Huey, UH-1Y також називають Yankee, через більш пізній варіант.[4]
UH-1Y Venom | |
---|---|
UH-1Y пролітає над полігоном у пошуках об'єктів супротивника | |
Призначення | Багатоцільовий гелікоптер |
Походження | ![]() |
Виробник | Bell Helicopter |
Перший політ | 20 грудня 2001[1] |
Дата прийняття на службу | 2008 |
Статус | На озброєнні |
Основні користувачі | ![]() |
Виробництво | 2001—н.ч. |
Кількість | 92[2] |
Вартість одиниці |
US$26,2 млн (льотна вартість, FY2014)[3]
|
Попередня модель | Bell UH-1N Twin Huey |
Після прийняття на службу у 2008 UH-1Y знаходиться у масовому виробництві для заміни всіх машин UH-1N Twin Huey, які є легкими багатоцільовими вертольотами які було представлено на початку 1970-х. UH-1Y повинні були переробити з UH-1N, але у 2005 було схвалено випуск нових машин.[5]
Розробка
ред.У 1996 КМП США запустив програму оновлення H-1 підписавши контракт з Bell Helicopter на оновлення 100 UH-1Ns до UH-1Y і оновлення 180 AH-1W до AH-1Z.[6][7] Програма H-1 створювала повністю модернізовані ударний та багатоцільовий вертольоти дуже схожих за конструкцією для зменшення вартості. UH-1Y та AH-1Z мали однакові хвостові балки, двигуни, гвинтові системи, трансмісію двигуна, архітектуру авіоніки, програмне забезпечення, органи управління і дисплеї. Все це складалося більше ніж на 84 % з однакових компонентів.[8][9]
Після встановлення нової авіоніки та радіостанцій, на додачу до сучасних кулеметів і оновлення безпеки, дуже збільшили вагу порожнього UH-1N. Маючи швидкість у 100 knot (190 км/год) і нездатність підняти набагато більше, ніж власний екіпаж, паливо і боєприпаси, що обмежує корисність UH-1N.
У моделі Y було оновлено пілотська авіоніка у скляній кабіні, додано подальші оновлення безпеки і встановлено на UH-1 сучасну систему ІЧ камер. Проте, найбільшим покращенням стало збільшення потужності двигуна. Заміна двигунів і дволопатевого гвинта на чотирилопатевий композитний гвинт на моделі Y поверне Huey можливість бути багатоцільовим вертольотом, який його і створювали на початку. Спочатку UH-1Y передбачалося створити на основі планерів UH-1N, але у квітні 2005 було вирішено будувати нові вертольоти.[5][10]
Оновлений планер моделі Y займає центральне місце у авіації корпусу морської піхоти у Іраку. Huey виконував багато завдань і тому числі командування і керування (C2), ескортування, розвідки, військовий транспорт, евакуаційний транспорт і штурмовик. Зазвичай загін з 2–4 Huey розгортається разом з загоном з 4–8 Cobra. Спрямована вперед зброя вертольоту Cobra у поєднанні з бічними кулеметами на вертольотах Huey дає можливість вести вогонь по полю бою на 240°.
Bell представили UH-1Y корпусу морської піхоти у лютому 2008.[11] Станом на вересень 2009, UH-1Y знаходиться у серійному виробництві, до кінця року КМП очікують отримати 21 машину.[12] КМП планують придбати 160 машин моделі Y для заміни парку машин моделі N,[13] поставки будуть завершені до 2016.[14][15]
Конструкція
ред.Варіант UH-1Y є модернізованою конструкцією UH-1. Найбільш помітною відмінністю від інших варіантів є наявність чотирилопатевого гвинта, композитні лопаті несного гвинта створені для захисту від снарядів до 23 мм. 530 мм вставка за головними дверима допомогла збільшити об'єм. UH-1Y має нові двигуни і трансмісію, цифрову кабіну з пласкими багатофункціональними дисплеями і на 84 % має уніфіковані частини з AH-1Z. У порівнянні з UH-1N, модель Y має більшу вантажопідйомність, більшу на 50 % дальність, зменшену вібрацію і більшу крейсерську швидкість.[8][16][17]
Історія використання
ред.Випробування UH-1Y та AH-1Z були закінчені на початку 2006.[18] У першому кварталі 2006 UH-1Y були передані у Оперативний випробувальний підрозділ у NAS Патуксент-Рівер, де було розпочато операційні оціночні випробування (OPEVAL).[19] У лютому 2008, UH-1Y та AH-1Z перейшли на другий і останній етап випробувань OPEVAL.[20]
8 серпня 2008 КМП сертифікували UH-1Y як придатний для операційного використання і вперше розгорнутий у січні 2009 як частина бойового авіаційного елементу 13-го експедиційного підрозділу Морської піхоти.[21][22] UH-1N Twin Huey був списаний морпіхами у серпні 2014, тому UH-1Y став стандартним багатоцільовим вертольотом Корпусу морської піхоти.[23]
Оператори
ред.Льотно-технічні характеристики
ред.Джерело: Bell UH-1Y guide,[8] International Directory of Civil Aircraft[31]
Основні характеристики
- Пасажиромісткість: Один або два пілоти, плюс командир екіпажу, решта членів екіпажу в залежності від завдання
- Вантажопідйомність: 3020 кг в тому числі до 10 ударостійких пасажирських місць, 6 рятувальних ношів або еквівалентний вантаж[32]
- Довжина: 17,78 м
- Висота: 4,5 м
- Діаметр несучого гвинта: 14,88 м
- Площа обертання несучого гвинта: 168,0 м²
- Маса порожнього: 5370 кг
- Максимальна злітна маса: 8390 кг
- Корисне навантаження: 3020 кг
- Силова установка: 2 × турбовальний General Electric T700-GE-401C 1828 к.с. на 2,5 хв; 1546 к.с. постійно ( 1360 кВт на 2,5 хв; 1150 кВт постійно)
Льотні характеристики
- Максимально допустима швидкість: 366 км/год
- Максимальна швидкість: 304 км/год
- Крейсерська швидкість: 293 км/год (на велику дальність: 250 км/год)
- Бойовий радіус: 241 км з 990 кг навантаження
- Швидкопідйомність: 12,8 м/с
Озброєння
- Стрілецько-гарматне:
- 2 цапфові установки кулеметів 7,62×51 mm M240D, .50 in (12,7 мм) GAU-16/A або 7,62×51 мм НАТО GAU-17/A кулеметів Гатлінга
- Керовані ракети:
- 2 зовнішні підвіски ракет APKWS II[33]
- Некеровані ракети:
- 2 зовнішні блоки 70 мм (2.75 in) Hydra 70[33]
Див. також
ред.
- Схожі розробки
Примітки
ред.- ↑ Від англ. venom — «отрута (як засіб нападу тварин)»
Абревіатура в чинній системі позначень авіації та ракет містить такі індекси:
- U (utility) — легкий багатоцільовий
- H (helicopter) — гелікоптер
- ↑ UH-1Y Achieves First Flight. Архів оригіналу за 4 травня 2007. Процитовано 17 березня 2007.
- ↑ а б World Air Forces 2015 pg. 33. Flightglobal Insight. 2015. Архів оригіналу за 19 жовтня 2017. Процитовано 26 грудня 2014.
- ↑ Department of Defense Fiscal Year (FY) 2014 President's Budget Submission, Aircraft Procurement, Navy, Budget Activity 01-04. Department of the Navy. April 2013. с. V1-79. Архів оригіналу за 3 липня 2014. Процитовано 20 жовтня 2016.
- ↑ Jane's Information Group (2008). Bell 205 (UH-1) – Bell UH-1Y Viper Upgrade (United States), Aircraft – Rotary-wing – Military. Архів оригіналу за 26 січня 2013. Процитовано 5 червня 2009.
- ↑ Donald, David. Modern Battlefield Warplanes. AIRTime Publishing, 2004. ISBN 1-880588-76-5.
- ↑ Bishop, Chris. Huey Cobra Gunships. Osprey Publishing, 2006. ISBN 1-84176-984-3.
- ↑ а б в Bell UH-1Y pocket guide. Bell Helicopter, March 2006. Retrieved: 20 January 2010. archived copy
- ↑ Rotorbreeze Magazine[недоступне посилання з лютого 2019]. Bell, October 2006.
- ↑ Bruno, Michael. «Wynne Approves Buy Of New UH-1Y Hueys»[недоступне посилання з 01.11.2013]. Aviation Week, 25 April 2005.
- ↑ «Bell H-1 upgrade program delivers two UH-1Y and one AH-1Z in February» [Архівовано 28 жовтня 2008 у Wayback Machine.], Bell Helicopter, 3 March 2008.
- ↑ Program Insider: H-1 Update. Rotor & Wing Magazine. 1 вересня 2009. Архів оригіналу за 17 лютого 2012. Процитовано 20 жовтня 2016.
- ↑ Butler, Amy. «U.S. Marines Propose AH-1Z Production Boost»[недоступне посилання з 01.11.2013] Aviation Week, 13 October 2010. Retrieved: 13 October 2010.
- ↑ Cavas, Chris (15 серпня 2008). Corps certifies UH-1Y; January deployment eyed. Marine Corps Times. Архів оригіналу за 7 лютого 2009. Процитовано 15 серпня 2008.
- ↑ Morris, Jefferson (18 серпня 2008). Marine Corps Declares UH-1Y Operational. Aviation Week. Архів оригіналу за 21 травня 2011. Процитовано 18 серпня 2008.
- ↑ The helicopter huey by the Bell Helicopters. Huey Helicopter Review. Архів оригіналу за 20 вересня 2016. Процитовано 10 січня 2012.
- ↑ UH-1Y page [Архівовано 25 квітня 2016 у Wayback Machine.]. Bell.
- ↑ Milliman, John. «AH-1Z/UH-1Y complete developmental testing» [Архівовано 28 липня 2011 у Wayback Machine.]. US Navy, 1 March 2006.
- ↑ «AH-1Z/UH-1Y Start OPEVAL» [Архівовано 30 грудня 2008 у Wayback Machine.]. US Navy, 6 May 2006.
- ↑ Warwick, Graham. «US Marine Corps' Bell AH-1Z and UH-1Y enter final test phase» [Архівовано 7 лютого 2009 у Wayback Machine.]. Flightglobal.com, 20 February 2008.
- ↑ Leland, Wendy (November–December 2008). Airscoop. Naval Aviation News. United States Department of the Navy. с. 7. Архів оригіналу за 7 April 2010. Процитовано 5 листопада 2008.
- ↑ Morris, Jefferson. «Marine Corps Declares UH-1Y Operational»[недоступне посилання з 01.11.2013]. Aviation Week, 18 August 2008.
- ↑ Final Flight of UH-1N Huey for HMLA-773 [Архівовано 18 січня 2016 у Wayback Machine.] — Marines.mil, 3 September 2014
- ↑ Marine Light Attack Helicopter Squadron 167 HML/A-167 "Warriors". tripod.com. Архів оригіналу за 3 травня 2015. Процитовано 12 лютого 2013.
- ↑ Marine Light Attack Helicopter Squadron-169 [HMLA-169]. tripod.com. Архів оригіналу за 29 вересня 2011. Процитовано 12 лютого 2013.
- ↑ Squadron 269 transition to new helicopter. USMC.mil. Архів оригіналу за 18 січня 2016. Процитовано 12 лютого 2013.
- ↑ MARINE LIGHT ATTACK HELICOPTER SQUADRON 367 HMLA-367 "Scarface". tripod.com. Архів оригіналу за 2 лютого 2014. Процитовано 12 лютого 2013.
- ↑ Marine Light Attack Helicopter Squadron 469 HMLA-469 "Vengeance". tripod.com. Архів оригіналу за 20 січня 2012. Процитовано 12 лютого 2013.
- ↑ Final Flight of UH-1N Huey for HMLA-773. Helihub.com. Архів оригіналу за 7 вересня 2014. Процитовано 9 січня 2015.
- ↑ Marine Light Attack Helicopter Training Squadron 303 HMLA/T-303 "Atlas". tripod.com. Архів оригіналу за 3 травня 2015. Процитовано 12 лютого 2013.
- ↑ Frawley, Gerard: The International Directory of Civil Aircraft, 2003–2004, p. 44. Aerospace Publications Pty Ltd, 2003. ISBN 1-875671-58-7
- ↑ UH-1Y Huey, United States of America. army-technology.com. Архів оригіналу за 7 січня 2012. Процитовано 10 січня 2012.
- ↑ а б Marine helicopters deploy with laser-guided rocket — NAVAIR.Navy.mil, 17 April 2012 [Архівовано 3 жовтня 2012 у Wayback Machine.]
Посилання
ред.- UH-1Y Venom page on BellHelicopter.com [Архівовано 25 квітня 2016 у Wayback Machine.]
- UH-1Y Venom page on US Navy RDA site
- UH-1Y Venom page on GlobalSecurity.org [Архівовано 11 липня 2021 у Wayback Machine.]
- «US Navy proposes more UH-1Ys, AH-1Zs despite test phase setback» [Архівовано 20 травня 2011 у Wayback Machine.], Flight International, 22 August 2008.