Центральна виборча комісія України
Центральна виборча комісія України | |
---|---|
(ЦВК) | |
![]() Будівля ЦВК | |
Загальна інформація | |
Країна | ![]() |
Дата створення | 1997 |
Штаб-квартира | 01196, м. Київ, пл. Лесі Українки, 1 |
Річний бюджет | 4.87 млрд. ₴ (2019, виборчий рік)[1] 177.2 млн. ₴ (2018, невиборчий рік)[2] |
Голова | Олег Діденко |
Секретар | Олена Гатаулліна |
Підвідомчі органи | 225 окружних виборчих комісій Закордонний виборчий округ |
Ключовий документ | Закон України «Про Центральну виборчу комісію» |
cvk.gov.ua | |
![]() |
Координати: 50°25′40″ пн. ш. 30°32′28″ сх. д. / 50.42778° пн. ш. 30.54111° сх. д.
![]() |
Ця стаття є частиною серії статей про державний лад і устрій України |
|
Вибори та референдуми |
![]() |
Центра́льна ви́борча комісія України (скор. — Центрвиборчком, ЦВК) є постійним колегіальним державним органом, який діє на підставі Конституції України, законів України і наділений повноваженнями щодо організації підготовки, проведення виборів Президента України, народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, голів громад, організації всеукраїнського і місцевих референдумів в порядку та в межах, встановлених законами України. ЦВК виконує повноваження окружної виборчої комісії в Закордонному виборчому окрузі.
Комісія очолює систему виборчих комісій та комісій з референдуму, які утворюються для організації підготовки та проведення виборів Президента України, народних депутатів України, всеукраїнського референдуму. Комісія здійснює контроль за діяльністю та консультативно-методичне забезпечення виборчих комісій, які утворюються для організації підготовки та проведення виборів депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, та комісій з місцевих референдумів.
Комісія здійснює свої повноваження самостійно, незалежно від інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових та службових осіб[3].
Відповідно до вимог Конституції України в листопаді 1997 року утворено нову державну інституцію — Центральну виборчу комісію. Прийнято Закон України «Про Центральну виборчу комісію», в якому визначено, що Центральна виборча комісія є постійно діючим державним органом, котрий відповідно до Конституції України, законів України забезпечує організацію підготовки і проведення виборів Президента України, народних депутатів України, а також всеукраїнських референдумів.
Центрвиборчком також здійснює консультативно-методичне забезпечення виборів до місцевих рад, сільських, селищних, міських голів і проведення місцевих референдумів. Він очолює систему виборчих комісій, які утворюються для підготовки і проведення виборів Президента України, народних депутатів України та всеукраїнського референдуму, спрямовує їх діяльність.
Центральна виборча комісія є незалежним державним органом. Для виконання своїх функцій вона наділена правами й повноваженнями, які дають можливість залучати до здійснення надзвичайно важливої для країни справи державні органи всіх рівнів. Комісія будує свою діяльність на засадах законності, незалежності, об'єктивності, компетентності, професійності, колегіальності розгляду і вирішення питань, обґрунтованості прийнятих рішень, відкритості й гласності[4].
Діяльність Комісії здійснюється відкрито і публічно.
Наразі усі вибори в державі відбуваються на підставі Єдиного державного реєстру виборців, розпорядником якого чинним законодавством визначена ЦВК.[5]
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/19/Central_Election_Commission_of_Ukraine_April_2014.jpg/273px-Central_Election_Commission_of_Ukraine_April_2014.jpg)
Верховна Рада України призначає на посаду та припиняє повноваження членів Комісії за поданням Президента України. У поданні Президента України про призначення на посаду членів Комісії враховуються пропозиції депутатських фракцій і груп, утворених у поточному скликанні Верховної Ради України.
До складу Комісії входять 17 членів Комісії. Комісія працює на постійній основі. Член Комісії є державним службовцем. Строк повноважень члена Комісії — 7 років. Членом Комісії може бути громадянин України, який на день призначення досяг двадцяти п'яти років, має право голосу, проживає в Україні не менше п'яти останніх років та володіє державною мовою. Голова Комісії, заступники Голови Комісії, секретар Комісії, а також не менше п'яти інших членів Комісії повинні мати вищу юридичну ос��іту.
Верховна Рада України 13 вересня 2019 задовільнила подання президента України Володимира Зеленського щодо звільнення усього складу Центральної виборчої комісії (ЦВК) України.
Станом на 4 жовтня 2019 року Комісія має такий склад:
- Діденко Олег Миколайович — Голова Центральної виборчої комісії
- Дубовик Сергій Олегович — заступник Голови Центральної виборчої комісії
- Плукар Віталій Володимирович — заступник Голови Центральної виборчої комісії
- Гатаулліна Олена Аухатівна — секретар Центральної виборчої комісії
- Боярчук Оксана Борисівна — член Центральної виборчої комісії
- Буглак Юрій Олександрович — член Центральної виборчої комісії
- Гевко Андрій Євгенович — член Центральної виборчої комісії
- Глущенко Вікторія Анатоліївна — член Центральної виборчої комісії
- Грень Віталій Вячеславович — член Центральної виборчої комісії
- Євстігнєєв Андрій Сергійович — член Центральної виборчої комісії
- Єфремова Ірина Олексіївна — член Центральної виборчої комісії
- Кармаза Олександра Олександрівна — член Центральної виборчої комісії
- Любченко Павло Миколайович — член Центральної виборчої комісії
- Мірошниченко Юрій Романович — член Центральної виборчої комісії
- Перепелюк Володимир Григорович — член Центральної виборчої комісії
- Постівий Сергій Олександрович — член Центральної виборчої комісії
- Фрицький Юрій Олегович — член Центральної виборчої комісії
- Діденко Олег Миколайович — з 4 жовтня 2019 року[6].
- 1989—1992 — Віталій Бойко. Провів перші відносно демократичні вибори Верховної Ради УРСР (1990) та перші президентські вибори незалежної України, на яких головою держави обрали Леоніда Кравчука.
- 1992—1993 — Олександр Лавринович виконував обов'язки голови ЦВК.
- 1993—1997 — Іван Ємець. Провів дострокові вибори Президента України у 1994 році, у яких Леонід Кучма переміг Леоніда Кравчука.
- 1997—2004 — Михайло Рябець. Провів дві парламентських кампанії і одну президентську за часів президентства Л.Кучми.
- 2004 — Сергій Ківалов. Провів 1-й і 2-й тури виборів Президента, після чого був звільнений зі своєї посади.
- 2004—2007 — Ярослав Давидович. Очолював ЦВК під час повторного голосування 2-го туру президентських виборів 2004 року (так званий «третій тур»).
- 2007—2013 — Володимир Шаповал. Провів дві парламентських кампанії: дострокові вибори в 2007 році і вибори в 2012 році, а також одну президентську.
- Від 6 липня 2013 по 20 вересня 2018[7] — Михайло Охендовський[8]. Провів парламентську кампанію позачергові вибори в 2014 році і одну позачергову президентську.
- Від 5 жовтня 2018 по 13 вересня 2019[9] — Тетяна Сліпачук. Провела парламентську кампанію позачергові вибори в 2019 році і одну позачергову президентську.
- Вибори Президента України 2019
- Вибори Президента України 2014
- Вибори Президента України 2010
- Вибори Президента України 2004
- Вибори Президента України 1999
- Вибори Президента України 1994
- Вибори Президента України 1991
- Парламентські вибори в Україні 2019
- Парламентські вибори в Україні 2014
- Парламентські вибори в Україні 2012
- Парламентські вибори в Україні 2007
- Парламентські вибори в Україні 2006
- Парламентські вибори в Україні 2002
- Парламентські вибори в Україні 1998
- Парламентські вибори в Україні 1994
- ↑ Розподіл видатків Державного бюджету України на 2019 рік (документ .xls), лист «dod3», рядок 715 — офіційний сайт Верховної Ради України
- ↑ Розподіл видатків Державного бюджету України на 2018 рік (документ .xls), лист «д3», рядок 670 — офіційний сайт Верховної Ради України
- ↑ Про Центральну виборчу комісію: Верховна Рада України; Закон від 30.06.2004 № 1932-IV. Архів оригіналу за 2 листопада 2012. Процитовано 4 грудня 2012.
- ↑ Матеріал агентства «Укрінформ». Архів оригіналу за 7 листопада 2004. Процитовано 31 січня 2005.
- ↑ Офіційний сайт Державного реєстру виборців. Архів оригіналу за 17 квітня 2019. Процитовано 7 березня 2019.
- ↑ Головою ЦВК обрали Олега Діденка [Архівовано 5 жовтня 2019 у Wayback Machine.] Укрінформ (04.10.2019)
- ↑ Рада розпустила ЦВК. Українська правда (укр.). Архів оригіналу за 26 вересня 2018. Процитовано 26 вересня 2018.
- ↑ Михайло Глуховський. ЦВК: Ківалов повертається // Zbruch, 11.07.2013. Архів оригіналу за 20 листопада 2015. Процитовано 20 листопада 2015.
- ↑ РАДА ЗВІЛЬНИЛА ВСЮ ЦВК [Архівовано 16 вересня 2019 у Wayback Machine.] Українська правда (13 вересня 2019)
- Офіційний вебсайт [Архівовано 31 січня 2010 у Wayback Machine.]
- Закон України Про Центральну виборчу комісію [Архівовано 5 жовтня 2018 у Wayback Machine.]
- Нестерович В. Ф. Виборче право України: Підручник. Київ: Видавництво Ліра-К, 2017. 504 с.
- Нестерович В. Ф. Поняття, види та система виборчих органів. Публічне право. 2018. № 3. С. 69-77.
- В. М. Шаповал. Центральна виборча комісія [Архівовано 13 березня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2013. — Т. 10 : Т — Я. — С. 456. — ISBN 978-966-00-1359-9.
- Центральна виборча комісія [Архівовано 10 березня 2017 у Wayback Machine.] // Юридична енциклопедія : [у 6 т.] / ред. кол.: Ю. С. Шемшученко (відп. ред.) [та ін.]. — К. : Українська енциклопедія ім. М. П. Бажана, 2004. — Т. 6 : Т — Я. — 768 с. — ISBN 966-7492-06-0.
![]() |
Це незавершена стаття про політику. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |