Platón
![]() Kopie Platónovy busty od Silaniona | |
Celé jméno | Platón |
---|---|
Region | západní filozofie |
Období | antická filozofie |
Narození | 428 nebo 427 př. n. l. Athény |
Úmrtí | Desetiletí do 340 př. n. l. Athény |
Škola/tradice | platonismus |
Oblasti zájmu | rétorika, umění, literatura, právo, politika, vzdělání, rodina, gnozeologie, ctnost, vojenství |
Význačné ideje | teorie idejí |
Významná díla | Obrana Sókratova, Ústava. Symposion, Gorgiás, Zákony |
Vlivy | Sókratés, Homér, Hésiodos, Aristofanés, Ezop, Parmenidés, Pythagoras |
Vliv na | Aristotelés, novoplatonismus, Cicero, Plútarchos, Svatý Augustin |
Rodiče | Ariston of Athens[1][2] a Perictione |
Příbuzní | Potóné, Adeimantus of Collytus, Glaucon[3] a Antiphon[4] (sourozenci) |
Některá data mohou pocházet z datové položky. | |
Platón (řecky Πλάτων, latinsky Plato, 428 nebo 427 př. n. l. – 347 př. n. l., též Platon) byl řecký filozof, pedagog a matematik. Jméno Platón je pouze obecně rozšířený pseudonym tohoto filozofa, jeho původní jméno bylo Aristoklés, syn Aristóna a Periktiony. Je považován za jednoho z nejvýznamnějších a nejvlivnějších myslitelů vůbec; britský filozof A. N. Whitehead napsal, že celá západní filozofie je jen komentář k Platónovi. Platón založil athénskou Akademii, jež pak byla vzorem evropským univerzitám a vědeckým institucím. Své spisy psal většinou formou rozprav mezi svým učitelem Sókratem a dalšími osobami, kterým Sókratés svými otázkami pomáhá vyvrátit jejich předsudečné a nezralé názory a dospět k lepšímu poznání.
Platón spolu se Sókratem obrátili pozornost filozofů od úvah o povaze a původu světa k otázkám člověka a lidské společnosti. Ústředními tématy pro ně jsou:
- rozdíl mezi pravým poznáním a pouhým míněním;
- ctnost a možnost výchovy ke ctnosti;
- spravedlivé, a přitom trvalé uspořádání obce;
- dobro jako konečný cíl člověka i obce.
Je po něm pojmenován měsíční kráter Plato.
Život
[editovat | editovat zdroj]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c2/Plato_Silanio_Louvre_Ma3654.jpg/220px-Plato_Silanio_Louvre_Ma3654.jpg)
Platón se narodil roku 428 nebo 427 př. n. l. v jedné z předních athénských rodin. Jeho otec Aristón prý odvozoval svůj původ od athénského krále Kodra, matka Periktioné pocházela z rodu slavného básníka a zákonodárce Solóna a její bratři Charmidés a Kritiás se podíleli na vládě třiceti na konci peloponéské války. Platónovi bratři Adeimantos a Glaukón také vystupují v jeho dialozích a sestra Pótóné byla matkou filozofa Speusippa, který po Platónově smrti vedl Akademii. Aristón patrně brzy zemřel a Periktioné si vzala svého strýce Pyrilampa, diplomata a přítele Perikleova. S ním měla syna Antifóna, který vystupuje v dialogu Parmenidés. Platón, který o sobě téměř nepíše, dává všem vystupovat v sókratovských dialozích. Podle Diogena Laertia dostal jméno Aristoklés po svém dědovi, přezdívku Platón (široký, mohutný) mu prý dal jeho zápasnický trenér; jiní ji odvozovali od jeho nezvykle širokého čela. V mládí dostal vynikající vzdělání v gramatice, hudbě a gymnastice a s filozofií jej seznámil Kratylos, žák Hérakleitův.
Podle tradice se ve dvaceti letech setkal se Sókratem a osm let mu naslouchal jako jeho nejvěrnější žák. Platón sám to ovšem v dialozích nikde výslovně neříká a podle dialogu Faidón nebyl při Sókratově smrti, protože byl nemocen.[5] Poté, co byl jeho učitel roku 399 př. n. l. odsouzen a popraven, odešel snad Platón z Athén do Megary a cestoval do Itálie, na Sicílii, do Egypta a do Kyrény. O cestách na Sicílii a o svých zkušenostech s tamními vládci Diónem a Dionýsem píše v Sedmém listu, jediném zachovaném autobiografickém textu.
Ve věku 40 let (tedy snad roku 387 př. n. l.) se vrátil do Athén a v „Akadémově háji“ založil slavnou Akademii, která trvala až do roku 529, kdy ji zrušil císař Justinián I. Jedním z nejvýznamnějších žáků Akademie byl Aristotelés, po Platónově smrti však Akademii převzal jeho synovec Speusippos. Platón zemřel v Athénách ve vysokém věku 80 let.
Sókratés a Platón
[editovat | editovat zdroj]Soudě podle jeho spisů měl Platón k Sókratovi velice blízko a téměř všechno, co o Sókratovi víme, víme od Platóna. Ironické líčení Aristofanovo[6] k tomu mnoho nepřidává. Ve svých dialozích se Platón tváří jako pouhý tlumočník myšlenek Sókratových (který, jak známo, nic nenapsal) a v Sedmém listu dokonce říká, že o svých vlastních myšlenkách nikdy nic nenapsal a nenapíše,[7] protože filozofie se musí vyučovat ústně, v rozhovoru a ve společném „úsilí myšlení“. Na druhé straně se Sókratovy názory a postoje v těchto dialozích mění a s jedinou výjimkou Obrany Platón nikde netvrdí, že by je byl slyšel z první ruky. Je tedy otázka, nakolik je máme připisovat spíše Platónovi.
V některých dialozích (např. Menón, Faidros, Kritón) není přítomen vypravěč, jinde hovoří Sókratés v první osobě (Lysis, Charmidés, Ústava), v Prótagorovi Sókratés vypráví o své předchozí rozpravě s Prótagorou. Dialogy Faidón, Symposion a Theaitétos vyprávějí Sókratovi žáci, patrně po mnoha letech, a Platón (kromě Theaitéta) nijak nenaznačuje, jak k nim vůbec přišel. Při porovnání biografií jednotlivých postav vyjdou najevo značné nesrovnalosti. Tak v Prótagorovi jsou Alkibiadés a Agathón mladíci, kdežto Apollodóros a Glaukón by mohli být jejich otci; v Symposiu je to právě naopak. Tyto nesrovnalosti patrně nejsou nahodilé a Platón tedy nepíše jako historik. Dialogy se naopak podobají dobovému divadlu, neboť na scéně vystupují nejvýše tři postavy, které mají „sbor“ mlčících posluchačů.
Sókratovo odsouzení
[editovat | editovat zdroj]Sókratův proces a smrt jsou přímo tématem tří dialogů (Obrana, Kritón a Faidón), které se také nejčastěji čtou. V pěti dalších se objevují narážky a varování: v Theaitétovi a v Euthyfrónovi mluví Sókratés o pomluvách a obvinění z korupce; v Menónovi ho varuje Anytos, v Gorgiovi a v Ústavě Sókratés vysvětluje, proč k tomu musí dojít.[8] Jiné dialogy spojují osoby, jež se však představují pokaždé jinak. Tak v Obraně si Sókratés stěžuje, že ho Aristofanés zostudil a způsobil jeho soud,[9] kdežto v Symposiu spolu s ním a s dalšími přáteli hodují. V Kratylu Sókratés chválí Euthyfrónovu moudrost, kdežto v Euthyfrónovi jej zesměšňuje a karikuje.
Sókratův soud je na pozadí toho, co o dobových Athénách víme, těžko pochopitelný. Bezbožnost a ateismus nebyly v pátém století v Athénách zločinem, Aristofanovy komedie, kde si ze ctitelů božstev dělá legraci, dostávaly ceny a není známo, že by někdy čelil nějakému obvinění. Naopak Sókratés se pro své filozofické poslání odvolává na Apollóna, jednoho z předních athénských bohů.
Dílo
[editovat | editovat zdroj]Platónova díla mají vesměs formu dialogu (rozhovoru), kde většinou vystupuje Sókratés jako hlavní postava. Jedinou výjimku představuje dochovaný soubor Platónových Listů, kde zejména Sedmý list vrhá na Platónův život i jeho vlastní pojetí filozofie jiné světlo: filozofii nelze sepsat jako systém ani učit, nýbrž musí se dobývat vlastním myšlenkovým úsilím. O pravosti Sedmého listu mnozí badatelé pochybovali, v současném bádání se však stává naopak klíčem k pochopení Platónova díla.
Platónova díla se citují s uvedením stránky a sloupce či úseku ve vydání francouzského tiskaře H. Étienne (Stephanus). Celkem 36 dialogů, které se dochovaly pod Platónovým jménem, se už od starověku řadí do čtveřic, tzv. tetralogií; šest z nich, o jejichž autorství se vážně pochybuje, je označeno křížkem (+). Názvy dialogů užíváme podle překladu F. Novotného:
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/90/Socrates_and_Plato.jpg/220px-Socrates_and_Plato.jpg)
Tetralogie
[editovat | editovat zdroj]- I. Euthyfrón, Obrana Sókratova (také Apologie), Kritón, Faidón
- II. Kratylos, Theaitétos, Sofistés, Politikos (také Státník)
- III. Parmenidés, Filébos, Symposion (také Hostina), Faidros
- IV. Alkibiadés I., +Alkibiadés II., +Hipparchos, +Milovníci
- V. +Theagés, Charmidés, Lachés, Lysis
- VI. Euthydémos, Prótagorás, Gorgiás, Menón
- VII. Hippias Větší, Hippias Menší, Ión, Menexenos
- VIII. Kleitofón, Ústava (také Republika), Tímaios, Kritiás
- IX. +Minós, Zákony, +Epinomis, Listy
Kromě toho se pod Platónovým jménem tradovala řada dalších apokryfních spisů, o jejichž autorství se pochybovalo už ve starověku, a proto nejsou v tetralogiích zahrnuty: +Axiochos, +Definice, +Démodokos, +Epigramy, +Eryxiás, +Halkyón, +O spravedlnosti, +O ctnosti, +Sisyfos.
Chronologie dialogů
[editovat | editovat zdroj]Časové pořadí vzniku jednotlivých dialogů neznáme a nevíme ani, zda byly dodatečně redigovány. První pokus o časové uspořádání udělal významný německý teolog a filozof Friedrich Schleiermacher, a to podle Platónova domnělého myšlenkového vývoje. Moderní bádání zde používá zejména exaktních srovnávacích metod jazyka a slohu, z nichž plyne, že můžeme rozlišit zhruba tři skupiny textů, které k sobě mají blízko. O jednotlivostech se stále diskutuje, o zásadním rozlišení tří skupin je však do značné míry shoda.
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d8/Platon_altes_Museum2.jpg/220px-Platon_altes_Museum2.jpg)
Rané dialogy
[editovat | editovat zdroj]Pokládají se za nejbližší historickému Sókratovi, který obvykle diskutuje o určité otázce (přátelství, zbožnost) s někým, kdo se pokládá za odborníka, a ukazuje, že tento odborník věci nerozumí. Je ponecháno na čtenáři, aby spor rozsoudil. Patří sem i dialogy o Sókratově soudu a smrti.
- Obrana Sókratova
- Kritón
- Charmidés
- Lachés
- Lysis
- Euthyfrón
- Menexenos
- Hippiás Menší
- Ión
Za přechod k následující skupině se pokládají:
- Gorgiás
- Prótagorás
- Menón
Střední dialogy
[editovat | editovat zdroj]Už v raných dialozích dává někdy Sókratés odpovědi a představuje pozitivní, a tedy patrně Platónovy názory. Zde se také objevuje myšlenka, že poznání spočívá v chápání neměnných forem či idejí, myšlenka nesmrtelné duše a učení o spravedlnosti, pravdě a kráse. Jádrem středního období je Symposion a Ústava.
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Plato-raphael.jpg/220px-Plato-raphael.jpg)
Pozdní dialogy
[editovat | editovat zdroj]V dialogu Parmenidés se objevují kritiky myšlenky forem či idejí, což se často chápe jako známka, že ji Platón opouští. Sókratés v dialozích chybí nebo hraje jen menší roli. Pozdní dialogy jsou střízlivější a logičtější než předchozí, ale slibují i řešení otázek položených dříve. Zde se asi nejspíš dá hledat zralé Platónovo myšlení.
- Sofistés
- Politikos
- Filébos
- Tímaios
- Krítiás
- Zákony
Význam a působení
[editovat | editovat zdroj]Platónův vliv na celou západní filozofii je nedozírný. Ve starověku na něj navázal střední a nový platonismus, prostřednictvím Augustinovým ovlivnil křesťanské myšlení a znovu ve vrcholném středověku prostřednictvím Prokla a Dionysia Areopagity. I renesanční myšlení se živí zejména Platónem, jehož pilně čtou i myslitelé novověku.
Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Platón: Platon, Œuvres complètes. Paříž. 2008. ISBN 978-2-08-121810-9.
- ↑ Johannes Kirchner: Ariston 11. In: Paulyho reálná encyklopedie klasického starověku, svazek II, 1. 1895. [cit. 2023-11-22].
- ↑ Paul Natorp: Glaukon 7. In: Pauly-Wissowa vol. VII,1. 1910. [cit. 2023-11-22].
- ↑ Johannes Kirchner: Antiphon 5. In: Pauly-Wissowa vol. I,2. 1894. [cit. 2023-11-22].
- ↑ Faidón 59b.
- ↑ Aristofanés, Oblaka.
- ↑ Sedmý list 341c; Platón, Listy. Praha: Oikúmené 1996, str. 54.
- ↑ Gorgias 521e – 522a; Ústava 7., 517e.
- ↑ Obrana 19b-c.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Platónovy spisy v překladu F. Novotného (Oikumené)
- A. Graeser, Řecká filosofie klasického období. Praha 2000
- F. Novotný, O Platónovi I–IV. Praha 1948, 1970
- J. Patočka, Negativní platonismus. Praha 1990
- J. Patočka, Platón. Přednášky z antické filosofie. Praha 1992
- G. Reale, Platón. Pokus o novou interpretaci velkých Platónových dialogů ve světle nepsané nauky. Praha 2005
- A. Rodziewicz, IDEA I FORMA. ΙΔΕΑ ΚΑΙ ΕΙΔΟΣ. O fundamentach filozofii Platona i presokratyków (IDEA AND FORM. ΙΔΕΑ ΚΑΙ ΕΙΔΟΣ. On the Foundations of the Philosophy of Plato and the Presocratics). Wroclaw 2012
- E. A. Wyller, Pozdní Platón. Praha 1996
- Luciano De Crescenzo, Příběhy řecké filozofie – Sokrates a ti druzí, Praha 2004
Související články
[editovat | editovat zdroj]- Platónská akademie
- Platonismus
- Platónovo pojetí demokracie
- Platónova nauka
- Platónské těleso
- Realismus a nominalismus
- Podobenství o jeskyni
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Encyklopedické heslo Platón v Ottově slovníku naučném ve Wikizdrojích
Obrázky, zvuky či videa k tématu Platón na Wikimedia Commons
Autor Platón ve Wikizdrojích
Osoba Platón ve Wikicitátech
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Platón
- Překlady Platónových děl v digitální knihovně Kramerius NK ČR.
- Texty:
- Hesla ve Stanford Encyclopedia of Philosophy:
- Články:
- W. K. C. Guthrie, A History of Greek Philosophy, vol. IV, Plato: The Man and His Dialogues, Earlier Period, Cambridge University Press, 1989, pp. 8–38
- Portál Plato and His Works: Plato and His Dialogues by Bernard Suzanne
- Are There Really Platonic Forms?
- „Plato and Totalitarianism: A Documentary Study“
- Plato Bibliography at PlatoGeek
- Bibliografie:
- Platón
- Antičtí filozofové
- Řečtí filozofové
- Političtí filozofové
- Postavy Božské komedie (Peklo)
- Platonismus
- Starověcí řečtí fyzici
- Aforisté
- Kritické myšlení
- Kulturní kritici
- Logici
- Právničtí filozofové
- Západní kultura
- Filozofové
- Narození v 5. století př. n. l.
- Narození v Athénách
- Úmrt�� ve 4. století př. n. l.
- Úmrtí v Athénách