Etnografie
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/ce/Gerhard_Friedrich_M%C3%BCller_01.jpg/220px-Gerhard_Friedrich_M%C3%BCller_01.jpg)
Etnografie, z řeckého grafó „píši a ethnos „etnikum, lid, národ“, také národopis, je pojem z oblasti společenských a kulturních věd, který může být chápán jako samostatná věda zabývající se etniky, subdisciplína antropologie, obdoba folkloristiky, sběratelství spjaté s lidovou kulturou nebo jako zvláštní vědecká metoda. Má úzký vztah k etnologii, od které je někdy odlišována a jindy naopak splývají.[1]
V původní pojetí středoevropských osvícenců 19. století byla etnografie popisem národů či etnik, zatímco etnologie obecnou, komparativní, vědou o národech či etnikách. Později ale začala být chápána jako studium lidové kultury, obdoba folkloristiky, s nejasným vztahem k etnologii. V některých zemích jako Francie, Španělsko nebo Portugalsko se pro vědy o národech prosadil název etnologie, a etnografie znamená především jako sběratelství a péči o kulturní dědictví. V anglicky mluvících zemích se prosadil pojem antropologie.[2]
V závislosti na kontextu tak může pojem etnografie znamenat například následující:[2]
- sběratelství spjaté s muzejnictvím, a vytváření kulturního dědictví, včetně produkce literatury spjaté s těmito aktivitami
- sběr dat v terénu, jejich třídění a základní vyhodnocení, především při výzkumu malých a uzavřených společenství
- v sociální a kulturní antropologii základní badatelská činnost, na kterou navazuje zobecněná a teoretická práce zvaná etnologie
- zpracování a zveřejňování výsledků výzkumů zdůrazňující specifika daného společenství
- v archeologii sběr recentních dat, která jsou srovnávána se staršími v rámci etnoarcheologie
- v psychologických vědách výzkum malého, uzavřeného společenství
Vývoj pojmu
[editovat | editovat zdroj]Pojem etnografie vychází ze starořeckého ἔθνος ethnos „lid, národ“ a γράφω grafó „píši“, podobně jako pojem etnologie z ethnos a logos „slovo, rozum, (přeneseně) věda)“. Obě slova se poprvé objevila ve středoevropském osvícenském prostředí, první v letech 1767 až 1775 a druhý v letech 1771 až 1783, tedy zhruba ve stejné době jako podobné výrazy Völker- Beschreibung „popis národů“ (1740) a Völkerkunde „věda o národech“ (1771– 81). Impulsem pro vznik těchto nových věd bylo dílo Gerharda Friedricha Müllera, účastníka Velké severní expedice, které se pokoušelo zachytit zkoumaná etnika v jejich celistvosti. Následně se v akademickém prostředí Göttingenu a Vídně objevily pojmy etnografie, etnologie a Völkerkunde, později k nim přibyl pojem Volkskunde. Etnografie byla v tomto pojetí popisem národů a etnologie obecnou, komparativní, vědou o národech. [3][4]
V Německu 19. století pojem Völkerkunde získal význam vědy o všech, ale především neevropských národech, zatímco Volkskunde vycházela z romantického nacionalismu a zaměřoval se zpravidla na badatelův vlastní Volk „národ“ a jeho lidovou kulturu. Ke změně situace došlo po 2. světové válce, kdy byl pojem Volk z velké části diskreditován a navíc lidová kultura v živé podobě byla už z velké části zaniklá. Volkskunde se z těchto důvodů zaměřila spíše na dějiny každodennosti a dochází k jejímu postupnému nahrazení pojmy jako evropská etnologie.[5]
Česko
[editovat | editovat zdroj]V českém prostředí se pojem etnografie objevil v 70. letech 19. století, ale příliš se neuchytil. Nejčastěji byl chápán jako synonymní pojmu národopis. V 17. svazku Ottova slovníku naučného z roku 1901 je etnografie, chápána jako synonym pojmu národopis, definována jako „nauka, jejímž předmětem jest národ a veškerá jeho bytnost“, jejíž součástí je národověda (etnologie) a národozpyt (etnognozie). Antropologie byla chápána jako věda zabývající se člověkem jako živočišným druhem, jako „přírodopis člověka“.[6] Obecně se však pojmy etnografie, etnologie, národozpyt, lidopis, folkloristika a kulturní historie na konci 19. století často používaly jako zaměnitelné.[1]
V první polovině 20. století se pojem etnografie začal užívat většinou pro výzkum lidové kultury, především té vlastního etnika, jako historického jevu. Byla tak chápána jako disciplína historická, a do 30. let v ní dominoval kulturně historický přístup spojený s Čeňkem Zíbrtem a časopisem Český lid, ale obor se dá považovat za blízký také „malé historii“ nebo dějinám každodennosti. Ve středu jejího zájmu stála především kultura hmotná (umění, kroje, stavitelství) a duchovní (zvyky), jen minimálního zájmu se dostávalo sociální oblasti. Charakter disciplíny byl především popisný a jen málo důrazu se kladlo na zobecnění, metodologii nebo formulaci vlastních filozofických východisek.[1]
Po roce 1948 se tyto tendence v etnografii, nyní chápané jako protiklad „buržoazní“ etnologie, dále prohloubily a disciplína převzala marxistické východisko historického materialismu. Zároveň se záběr rozšířil například i na městské obyvatelstvo, české menšiny v zahraničí nebo novoosídlenectví pohraničí. Etnografie se také podílela na vytváření obrazu „socialistického obrazu života“ prostřednictvím folklorismu, především festivalů lidových písní a tanců. Etnografie v komunistickém Československu ve velké míře vycházela ze sovětských vzorů, podobně tomu bylo v dalších evropských státech východního bloku, a všech těchto případech se začala potýkat s metodologickými problémy, především s čím dál větší nejasností klíčového pojmu lid. Důsledkem bylo přiblížení etnografie etnologii, antropologii a sociologii a jejich metodám, ale tento vývoj byl přerušen normalizací.[1]
Od sametové revoluce se v Česku od chápání etnografie jako zvláštního vědního oboru upouští, na její místo nastupuje etnologie a sociální a kulturní antropologie. Pojem etnografie je tak používán hlavně sběratelskou činnost, techniky třídění materiálu a terénní výzkumy v oblasti materiální a duchovní kultury.[2][1]
České etnografické časopisy
[editovat | editovat zdroj]- Český lid (1891–1931) Dostupné online
- Národopisné aktuality (1964–1990) Dostupné online
- Národopisná revue (1990–2017) Dostupné online
- Národopisný sborník českoslovanský (1897–1905) Dostupné online
- Národopisný věstník českoslovanský (1906–1956) Dostupné online
- Věstník národopisné společnosti československé (1959–1968) Dostupné online
- Národopisný věstník československý (1966–1992) Dostupné online
- Národopisný věstník (1992–) Dostupné online
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ a b c d e UHEREK, Zdeněk; KANDERT, Josef. etnografie. In: TYLLNER, Lubomír. Lidová kultura. Národopisná encyklopedie Čech, Moravy a Slezska. 2. svazek. Věcná část A−N. Praha: Mladá fronta, 2007. ISBN 9788020417121. S. 192–193.
- ↑ a b c UHEREK, Zdeněk. Etnografie [online]. Sociologická encyklopedie, rev. 10. 11. 2018 [cit. 2024-06-23]. Dostupné online.
- ↑ VERMEULEN, Han F. Before Boas: The Genesis of Ethnography and Ethnology in the German Enlightenment. [s.l.]: University of Nebraska Press, 2018. ISBN 978-1496203854. S. 199. (anglicky)
- ↑ JANEČEK, Petr. Ústav etnologie Filozofické fakulty Univerzity Karlovy v kontextu vývoje českých etnologických věd [online]. Digitální repozitář UK [cit. 2024-06-23]. Dostupné online.
- ↑ Anthropology in Europe [online]. Encyclopedia Brittanica, rev. 21. 6. 2024 [cit. 2024-06-23]. Dostupné online. (anglicky)
- ↑ Ottův slovník naučný, 17. Median - Navarrete. Praha: J. Otto, 1901. S. 1051.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- HUBINGER, Václav, ed. Studie z obecné etnografie. I. Praha: Ústav pro etnografii a folkloristiku ČSAV, 1990. 198 s. Národopisná knižnice. ISBN 80-85010-12-7.
- KAŠPAR, Oldřich. Počátky české cizokrajné etnografie: antologie textů 1791–1831. Praha: Státní pedagogické nakl., 1983. 137 s.
- KRUPKOVÁ, Jaroslava. Tradice a etnografie: k úloze tradice ve vývoji kultury. Praha: Karolinum, 1991. 125 s. Acta Universitatis Carolinae. Philosophica et historica. Monographia, 130/1989.
- MICHÁLEK, Ján. Dejiny etnografie a folkloristiky: (postavy, diela, inštitúcie). 3. dopl. vyd. Bratislava: Vydavateľstvo Univerzity Komenského, 1998. 134 s. ISBN 80-223-1299-1.
- ROBEK, Antonín. Nástin dějin české a slovenské etnografie. Praha: Státní pedagogické nakl., 1964. 186 s. Učební texty vysokých škol.
- ROBEK, Antonín, ed. et al. Etnografie národního obrození = Ethnographie der nationalen Wiedergeburt. Praha: Ústav pro etnografii a folkloristiku ČSAV, 1975–1978. 5 svazků. Národopisná knižnice, sv. 15, 21, 22, 29, 34.
Související články
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu etnografie na Wikimedia Commons
- Česká národopisná společnost