Enki Bilal
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/54/Enki_Bilal_20100328_Salon_du_livre_de_Paris_5.jpg/250px-Enki_Bilal_20100328_Salon_du_livre_de_Paris_5.jpg)
Enki Bilal (oik. Enes Bilalović, s. 10. heinäkuuta 1951 Belgrad, Jugoslavia) on ranskalainen sarjakuvataiteilija, elokuvaohjaaja ja lavastaja. Bilalin isä on bosnialainen ja äiti tšekkiläinen. Bilal vietti yhdeksän ensimmäistä elinvuottaan synnyinmaassaan, kunnes vuonna 1961 perhe muutti Pariisiin. Pariisissa Bilal innostui elokuva-, ja varsinkin sarjakuvataiteesta. 1970-luvun alkupuoliskolla hän aloitti kirjoittajana (novelli) ja piirtäjänä menestyksekkäässä Pilote-nimisessä sarjakuvalehdessä, joka toimi vuosina 1959–1989.
Bilal vieraili Suomessa Helsingin sarjakuvafestivaaleilla vuonna 2000.
Yhteistyö Pierre Christinin kanssa
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Kolme vuotta myöhemmin Bilalin urassa tapahtui suuri käänne: Hän tapasi tulevan kollegan ja ystävänsä Pierre Christinin. Yhdessä Christinin kanssa Bilal loi useita sarjakuva-albumeita. Bilal toimi kuvittajana ja Christin tarinoiden kirjoittajana.
Satiirinen Townscapes-nimellä (alkuperäisesti Légendes d’Aujourd’hui) kulkeva trilogia on kolmesta yksittäisestä tarinasta muodostuva kokonaisuus. Tarinaa vie eteenpäin mysteerinen toisinajattelija ja humanisti. Tämä valkohapsinen mies tuntuu vaikuttavan aina siellä missä yhteiskuntaa arvostellaan: Mustien panttereiden kokouksissa, poliittisissa mielenosoituksissa ja sissinä Che Guevaran rinnalla. Ensimmäinen tarina, The Cruise of Lost Souls (alkup. La Croisière des oubliés, Ranska, 1975), käsittelee sotateknologiaa ja sen vaikutusta piittaamattomiin testaajiin. Ship of Stonessa (alkup. Le Vaisseau de pierre, Ranska, 1976) pieni rannikkokaupunki ottaa kirjaimellisesti jalat alleen ja The Town That Didn't Existissa (alkup. La Ville qui n’existait pas, Ranska, 1977) dystopiasta lähes utopiaksi muuttuva kaupunki ei täytä kaikkien kansalaisten toiveita.
Koston veljeskunta (Suomessa 1990, Tammi. Alkuperäinen nimi Les Phalanges de l’ordre noir, 1979) on menneisyydestä tulevaisuuteen poukkoileva kertomus, jonka pääaineksia ovat kostotoimet ja osittain fiktiivinen Euroopan historia. Metsästysretki (Suomessa ilm. 1989, Ranskassa alkup. Partie de chasse, 1983) on metsäretken muotoon puettu poliittinen tragedia. Koston veljeskunnan tavoin myös Metsästysretki rinnastaa ja ottaa mukaansa osia Euroopan historiasta. Siinä esiintyy mm. Neuvostoliiton vallankumous, Stalin, bolsevikit ja KGB.
Nikopol-trilogia
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Nikopol-trilogia on näky fasistisesta Pariisista, jonka poliittiset kuviot sotkeutuvat egyptiläisten kuolemattomien jumalien avaruuspyramidin pysäköityä kaupungin taivaalle. Haukkajumala Horus ryhtyy kapinaan kumppaneitaan vastaan ja pyrkii kaappaamaan vallan Pariisissa.
Sarajevo-tetralogia
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Sarajevotetralogia on dystopia poliittisesti ja uskonnollisesti sekavasta maailmasta. Sen päähenkilöt ovat Nike, Amir ja Leyla, jotka ovat jakaneet saman orpojen vuoteen Sarajevossa vuonna 1993. Tarinassa käsitellään muun muassa nykyisyyttä, menneisyyttä, rappiota sekä tyranniaa, muistia, taidetta, urheilua ja ihmisruumiin manipulointia. Jugoslavialaissyntyisen Bilalin on myös katsottu purkaneen sisällissodan kollektiivisia traumoja.[1] Sarja alkoi vuonna 1998 albumilla Hirviön uni. Seuraava osa oli 32. joulukuuta (2003). Tapaamme Pariisissa: Kolmas näytös ilmestyi vuonna 2006. Siinä tarinaa merkittävämpiä elementtejä ovat bladerunnermainen lumetodellisuus, jalkapallon ja uskonnon liitto sekä ihmiset kasvottoman järjestelmän julmuuden armoilla.[2] Tetralogian sävyltään optimistisempi päätösosa Neljä? ilmestyi vuonna 2007.[1]
Suomessa julkaistut Bilalin teokset
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Koston veljeskunta. (Les Phalanges de l’ordre noir, 1979.) Teksti: Pierre Christin. Suom. Nike Parland ja Ulrika Enckel. Tammi, 1990. ISBN 951-30-9350-6.
- Metsästysretki. (Partie de chasse, 1983.) Teksti: Pierre Christin. Suom. Nike Parland ja Ulrika Enckel. Tammi, 1989. ISBN 951-30-8991-6.
Nikopol-trilogia
- Jumalaton näytelmä. (La foire aux immortels, 1980.) Suom. Timo Reenpää. Tammi, 1985. ISBN 951-30-6194-9.
- Unien vankila. (La femme piège, 1986.) Osa 2. Suom. Nike Parland ja Ulrika Enckell. Tammi, 1988. ISBN 951-30-6868-4.
- Kylmä päiväntasaaja. (Froid équateur, 1992.) Suom. Juhani Tolvanen. Tammi, 1993. ISBN 951-31-0220-3.
Sarajevo/Hatzfeld/Hirviötetralogia
- Hirviön uni. (Le sommeil du monstre, 1998.) Suom. Juhani Tolvanen. Tammi, 1998. ISBN 951-31-1296-9.
- 32. joulukuuta. (32 décembre, 2003.) Suom. Juhani Tolvanen. Tammi, 2003. ISBN 951-31-2860-1.
- Tapaamme Pariisissa: Kolmas näytös. (Rendez-vous à Paris, 2006.) Suom. Juhani Tolvanen. Tammi, 2006. ISBN 951-31-3744-9.
- Neljä? [Viimeinen näytös]. (Quatre?, 2007.) Suom. Juhani Tolvanen. Tammi, 2007. ISBN 978-951-31-3939-1.
Filmografia
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Bunker Palace Hôtel (1989)
- Tykho Moon (1996)
- Immortel (Ad Vitam) (2004)
- Cinémonstre (2006)
Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- ↑ a b Komulainen, Matti: Happy end? ts.fi. 5.12.2007. Arkistoitu 13.2.2018. Viitattu 12.2.2018.
- ↑ Komulainen, Matti: Muistot kiskovat ts.fi. 19.12.2006. Arkistoitu 13.2.2018. Viitattu 12.2.2018.
Aiheesta muualla
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Heikki Jokinen: Hirviön uni[vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 24.11.1998.
- Heikki Jokinen: Bosnian painajaiset jatkuvat[vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 14.10.2006.
- Harri Römpötti: Bilal kierrättää vielä kerran[vanhentunut linkki]. Helsingin Sanomat 3.1.2008.
|