Корисник:Perduh2019/песак
Алан Александар Милн (18. јануар 1882. - 31. јануар 1956.) је био енглески аутор, најпознатији по својим књигама о медведићу Вини Пу и по разним песмама. Милн је био запажени писац, примарно као драмски писац, пре него што је огромни Пуов успех засенио сва његова претходна дела. Милн је служио у оба светска рата, придруживши се британској војсци у Првом светском рату и као капетан британске домобране у Другом светском рату. [1]
Отац је продавца књига Кристофера Робина Милна, на коме се темељи лик Кристофер Робин.
Биографија
[уреди | уреди извор]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e2/Milne-Shadowland-1922.jpg/220px-Milne-Shadowland-1922.jpg)
Алан Александaр Милн | |
---|---|
Лични подаци | |
Датум рођења | 18. јануар 1882. |
Место рођења | Килбурн, Лондон, Енглеска |
Место смрти | Хартфилд, Сасекс, Енглеска |
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e2/Milne-Shadowland-1922.jpg/220px-Milne-Shadowland-1922.jpg)
Алан Александар Милн рођен је у Килбурну, Лондон,[2] од родитеља Џона Винеа Милн (рођеног у Енглеској)[3] и Саре Марие Милн (рођене у Хегинботаму). Одрастао је у Хенлеј Хаус школи, малој независној школи коју је водио његов отац.[4] Један од његових учитеља био је Х. Г. Велс, који је ту предавао од 1889. до 1890. године.[5] Милн је похађао Вестминстерску школу и Тринити колеџ у Кембриџу[6] где је студирао на математичкој стипендији, дипломиравши са дипломом Б. А. из математике 1903. године. Уређивао је и писао за Гранта, студентски часопис.[4] Сарађивао је са братом Кенетом и њихови чланци су се појављивали изнад иницијала АКМ. Милнов рад привукао је пажњу водећег британског хумористичког часописа Пунч, где је Милн требао да постане сарадник, а касније помоћник уредника. Сматран талентованим играчем крикета, Милн је играо за две аматерске екипе које су, углавном, чинили британски писци: Алахакбарис и Ауторс Крикет Клуб. Међу његовим саиграчима били су колеге писци Ј. М. Барие, Артур Конан Дојл и П. Г. Водехаус.[7][8]
Милн се придружио британској војсци у Првом светском рату и служио је као официр у Ројал Варвикшир Регимент, а касније, након исцрпљујуће болести, Ројал Корпс Оф Сигналс. Примљен је у четврти Баталион Ројал Варвикшир Регимент 1. фебруара 1915. године као потпоручник (условно).[9] Његова комисија је потврђена 20. децембра 1915. године.[10] Седмог јула 1916. године повређен је у бици на Соми и враћен у Енглеску. Након опоравка, регрутован је у Војнообавештајну службу за писање пропагандних чланака за МИ7 (б) између 1916. и 1918. године. Отпуштен је 14. фебруара 1919.[11] године и почео да живи у улици Малорд, Челсеа.[11] Напустио је своју комисију 19. фебруара 1920. године, задржавши чин поручника.[12]
После рата, написао је денунцирање рата под називом Мир с части (1934), који је донекле повукао хиљаду деветсто четрдесетих Рат с чашћу.[4][13] Током Другог светског рата, Милн је био од истакнутији критичар од колеге енглеског писца (и саиграча из Ауторс Крикет Клуба) П. Г. Водехаус-а којег су нацисти ухватили у својој сеоској кући у Француској и затворили на годину дана. Водехаус је направио радио емисије о свом интернирању које су емитоване из Берлина. Иако су се лакомислени програми подсмевали Немцима, Милн је оптужио Водехауса да је починио акт издајништва сарадњом са непријатељима своје земље. Водехаус се осветио бившем пријатељу (нпр. У сезони парења) стварајући бујне пародије песама о Кристоферу Робину у неким од његових каснијих прича и тврдећи да је Милн вероватно био „љубоморан на остале писце... Али волео сам његове ствари”.[14]
Милн се оженио Дороти „Дафне” ди Селинкорт (1890–1971) 1913. године, а њихов син Кристофер Робин рођен је 1920. године. Милн је купио сеоску кућу 1925. године, Котчфод Фарм, у Хартфиелду, Источни Сасекс.[15]
Током Другог светског рата, Милн је био капетан у британским домобранима у Хартфиелд & Форест Ров, инсистирајући на томе да припадницима свог вода буде обичан „господин Милн“. Повукао се на фарму након операције можданог удара и мозга 1952. године, који га је учинио инвалидом, а до августа 1953. године „изгледао је веома старо и разочарано“.[16] Милн је умро у јануару 1956. године у својој седамдесет четвртој години.[17]
Књижевна каријера
[уреди | уреди извор]Од 1903. до 1925. године
[уреди | уреди извор]Након дипломирања на Универзитету Кембриџ 1903. године, А. А. Милн је допринео шаљивим стиховима и хировитим есејима до Пунча,[18][19] придружио се особљу 1906. године и постао помоћник уредника.[20]
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/89/A_a_milne.jpg/220px-A_a_milne.jpg)
Током овог периода објавио је 18 драмских дела и три романа, укључујући мистерију убиства "Мистерија црвене куће" (1922). Његов син рођен је у августу 1920. године, а 1924. године Милн је створио збирку дечјих песама, Кад смо били врло млади, коју је илустровао Е. Х. Шепард - цртач особља Пунч. Збирка кратких прича за децу Галерија деце и друге приче које су постале део књиге о Вини Пу-у, први пут су објављене 1925. године.
Милн је био рани сценариста за британску филмску индустрију, написавши четири приче снимљене 1920. године за компанију Минерва Филмс (коју су 1920. основали глумац Леслие Хауард и његов пријатељ и уредник прича Адриан Брунел). То су били Бамп, у главној улози Аубреи Смит; Два пута два; Награда од пет фунти; Књига о црвима.[21] Неки од филмова су опстали у архиви Британског филмског института. Милн је упознао Хуарда када је глумац глумио у Милновој представи Господин Пим пролази у Лондону.[22]
Осврћући се на овај период (1926), Милн је приметио да када је рекао свом агенту да ће написати детективску причу, рекао му је да је оно што земља жели од „Пунч хумориста” смешна прича; две године касније је рекао да ће да напише причу риме за вртић, његов агент и издавач били су уверени да треба да напише још једну детективску причу; а после још две године речено му је да је писање детективске приче било најгорег укуса, с обзиром на потражњу дечјих књига. Закључио је да је „једини изговор који сам открио за писање било чега што сам написао, то сам то хтео да напишем; и требао бих да будем поносан на то што ми је достављен телефонски именик, као што би требало да ме буде срамота да створим празну трагедију стиха у надметању других”.[23]
Од 1926. до 1928. године
[уреди | уреди извор]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/77/City_of_London_Cemetery_Winnie-the-Pooh_Bear_child%27s_gravestone_headstone_1.jpg/220px-City_of_London_Cemetery_Winnie-the-Pooh_Bear_child%27s_gravestone_headstone_1.jpg)
Милн је највише познат по својим двема књигама Пу-у о дечаку који је назван по имену свог сина, Кристофер Робин Милн (1920–1996) и разних ликова који су, уствари, плишане животиње његовог сина, а највише медвед Вини Пу.[24] Плишани медвед Кристофер Робина Милна,[25] првобитно назван Едвард, преименован је у Вини по канадском црном медведу Винију (по Винипегу), који је коришћен као војна маскота у Првом светском рату, а током рата препуштен лондонском зоолошком врту. „Пу” потиче од лабуда младог Милна по имену „Пу”. Е. Х. Шепард је илустровао оригиналне књиге о Пуу користећи меду Гловера свог властитог сина („величанствени медвед”) као модел. Остатак играчака Кристофера Робина Милна, Пиглет, Ијоре, Канга, Роо и Тигер, припојени су у приче А. А. Милна,[26][27] а Милнова машта створила је још два лика - Зеца и Сову. Играчке Кристофера Робина Милна сада су изложене у Њујорку, где их годишње посети 750.000 људи.
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/25/WinnieThePooh-Winnie-OriginalChristopher.png/220px-WinnieThePooh-Winnie-OriginalChristopher.png)
Измишљена прича о Сто хектара дрва о Пуу потиче из петсто хектара шуме у шуми Ашдаун у источном Сасексу, у југоисточној Енглеској, где су смештене приче о Пуу. Милн је живео на северном рубу шуме на Кончфод Фарм-и, 51.090 ° С 0.107 ° И, и одвео је сина да шетају туда. Е. Х. Шепард је цртао пејзаже шуме Ашдаун као инспирацију за многе илустрације које је обезбедио за Пуове књиге. Одрасли Кристофер Робин је прокоментарисао: „Пуова шума и Ашдаун шума су идентичне”.[28] Популарна туристичка места у Ашдаун шуми укључују: Галеонс лап, Зачарано место, замку Хевалумп и усамљени бор, Ијореово тужно и суморно место и дрвени Пу мост где су Пу и Пиглет измислили Пустикс.[29]
Још увек непознат као Пуу, први пут се појавио у песми „Медо“, објављеној у часопису Пунч у фебруару 1924. и објављеној у „Када смо били врло млади“.[30] Пу се први пут појавио у Лондон Ивнинг Њуз на Бадње вече (1925) у причи под називом „Погрешан род пчела“.[28] Вини-д-Пу објављена је 1926. године, а затим Д Хаусе ат Пу Корнер 1928. године. Друга збирка рима за вртић, Сада нам је шест, објављена је 1927. Све четири књиге илустровао је Е. Х. Шепард. Милн је такође објавио четири драме у овом периоду. Такође је „галантно закорачио“ доприносећи четвртину трошкова драматизације филма „Даме у невољи“ П. Г. Водехаусе-а.[31] Пуов свет је освојио Левис Карол Шелф Авард у 1958. години.[32]
Од 1929. године па на даље
[уреди | уреди извор]Успех књига за његову децу требало је да постане извор велике узнемирености Милна, чији је самозатајни циљ био да напише шта год жели и који је до тада налазио спремну публику за сваку промену правца: ратни ударац од његове силне фациозности; стекао је значајну репутацију драмског писца (попут свог идола Ј. М. Барие-а) са обе стране Атлантика; произвео је духовит детективски спис у Мистерији Црвене куће (иако је то Рајмонд Чандлер жестоко критиковао због невероватности његове радње у свом есеју Једноставна уметност убиства у истоименој колекцији која се појавила 1950. године). Али када се Милн, према његовим речима, „опростио од свега тога са 70 000 речи“ (приближно дужине његове четири главне књиге за децу), није намеравао да направи било какве прераде којима недостаје оригиналност, с обзиром на то да је један од извора надахнућа, његов син, одрастао.
Још један разлог због којег је Милн престао да пише књиге за децу, а посебно о Вини-Д-Пу-у, био је тај што је осећао „запрепашћење и гађење“ због славе којој је био изложен његов син, рекао је: „сматрам да је прави Кристофер Робин већ имао више публицитета, него што ја желим за њега. Не желим да КР Милн икада пожели да се зове Карлес Роберт".[33]
У свом књижевном дому, Пунч, где су се стихови „Када смо били врло млади” појавили, Метуен је наставио да објављује све што је Милн написао, укључујући дугачку песму „Норманска црква“ и скуп чланака под насловом Јеар ин, јеар аут (коју Милн упоређује са благотворном вечером за аутора).[34]
Милн је 1930. године за сцену адаптирао роман Кенета Гремеа „Ветар у врбама“ за сцену као Жаба Крастача.[35] Наслов је имплицитно признао да таква поглавља, као што је поглавље 7, „Лула пред вратима зоре“, не могу преживети превођење у позориште. Посебан увод који је написао Милн уврштен је у нека издања Гремеових романа.[36]
Милн и његова супруга отуђили су се од свог сина, који се замерио ономе што је видео као очево искоришћавање детињства и мрзео је књиге које су га бациле у очи јавности.[37] Кристоферов брак са прворођаком Лесли ди Селинкорт удаљио га је још више од родитеља - Леслиев отац и Кристоферова мајка нису разговарали тридесет година.[38][39]
Наследство и сећање
[уреди | уреди извор]А. А. Милн је умро 31. јануара 1956. године у својој седамдесет четвртој години живота. После парастоса у Лондону, његов пепео је разбацан у спомен врту крематоријума у Брајтону.[40]
"Претпостављам да се свако од нас потајно нада бесмртности; да остави, мислим, име иза себе које ће заувек живети на овом свету, ма шта он радио, на свом будућем свету." - А. А. Милн.[41]
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6e/A._A._Milne_place.jpg/220px-A._A._Milne_place.jpg)
Права на књиге А. А. Милна о Пуу препуштена су четворици корисника: његовој породици, Краљевском књижевном фонду, Вестминстер школа и Гарик клуб.[42] Након Милнове смрти 1965. године, седмицу и шест дана после његовог седамдесет четвртог рођендана, његова удовица продала је своја права на ликове Пуа Стефану Слесингеру, чија је удовица продала права након Слесингерове смрти компанији Волт Дизни која је снимила многе филмове о Пуовим цртаним филмовима, телевизијска емисија Дизнијевог канала, као и роба повезана са Пуом. Остали корисници су 2001. године продали свој интерес за имање корпорацији Дизни за 350 милиона долара. Раније је Дизни овим корисницима исплаћивао два пута годишње ауторске хонораре. Имање Е. Х. Шепард-а такође је добило суму у уговору. Ауторска права у Великој Британији на текст оригиналних књига о Вини Пуу истичу 1. јануара 2027. године;[43] почетком године, након седамдесете годишњице ауторове смрти (ПМА-70), у тим земљама је већ истекао прави��ом ПМА-50. Ово се односи на сва Милнова дела, осим на она која су први пут објављена постхумно. Илустрације у Пу књигама остају под ауторским правима док не прође исто толико времена, након илустраторове смрти; у Великој Британији, то ће бити 1. јануара 2047. године. У Сједињеним Државама ауторска права ће истећи тек 95 година након објављивања сваке Милнове књиге која је први пут објављена пре 1978. године, али то укључује и илустрације.
Године 2008. колекција оригиналних илустрација на којима су приказани Вини-Д-Пу и његови пријатељи животиње продата је за више од 1,2 милиона фунти на аукцији у Сотебиз у Лондону.[44] Часопис Форбц је Виниеа Пуа прогласио највреднијим измишљеним ликом 2002. године; Само производи за продају робе Вини-Д-Пу-а имали су годишњу продају већу од 5,9 милијарди долара.[45] Године 2005. Вини-Д-Пу је зарадио 6 милијарди долара, што је надмашио само Мики Маус.[46]
Спомен-плоча у шуми Ашдаун, коју је открио Кристофер Робин 1979. године, подсећа на рад А. А. Милна и Шепарда у стварању Пуовог света.[27] Милн је једном написао о Ашдаун шуми: „На том зачараном месту на врху шуме дечак и његов медвед ће се увек играти.“[27]
Вини-Д-Пу је 2003. године стављен на седмо место ББЦ-јеве анкете Велико читање која је утврдила „најомиљеније романе“ Велике Британије свих времена.[47] Године 2006., Вини-Д-Пу је добио звезду на холивудској Стази славних, обележавајући 80. рођендан Милнових стварања.[46] Исте године анкета у Великој Британији видела је да је Вини-Д-Пу гласао на листи икона Енглеске.[48]
Обележавајући 90. годишњицу Милновог стварања лика и 90. рођендан Елизабете Друге, 2016. године нова прича види да се Вини Пу сусреће са краљицом у Бакингам палати. Илустрована и звучна авантура носи наслов Вини-Д-Пу Упознаје краљицу, а приповедао ју је глумац Џим Бродбент.[49] Такође 2016. године, нови лик, Пингвин, откривен је у Најбољем медведу на целом свету, који је инспирисан давно изгубљеном фотографијом Милна и његовог сина Кристофера са пингвином - играчком. [50]
Неколико Милнових песама за децу препевао је композитор Харолд Фрејсер-Симсон. Његове песме су много пута пародиране, укључујући књиге „Кад смо били старији и сада имамо шездесет“. Филм Краљев доручак из 1963. године заснован је на истоименој Милновој песми.[51]
Пуове књиге Фредерик Си Крувс су коришћене као основа за две академске сатире: „Пу Перплекс” (1963/4) и „Постмодерн Пу“ (2002).
Изложба под називом „Вину-Д-Пу: Истраживање класике“ појавила се у В и А од 9. децембра 2017. до 8. априла 2018. године.[52][53][25]
Основна школа у Хјустону у Тексасу, Сједињене Државе, којом управља Хјустон Независни школски округ (ХИСД), носи име Милн.[54] Школа, А. А. Милн Основна школа у Браис Оакс,[55] отворена је 1991. године.[56]
Архива
[уреди | уреди извор]Главнина радова А. А. Милна смештена је у Хари Рансом центру Универзитета у Тексасу у Аустину. Збирка, основана у центру 1964. године, састоји се од нацрта рукописа и фрагмената за преко 150 Милнових дела, као и преписке, правних докумената, генеалошких записа и неких личних ствари. Одељење у библиотеци чува неколико књига које су раније припадале Милну и његовој жени Дороти.[57] Хари Рансом центар такође има мале колекције преписки Кристофера Робина Милна и Милновог честог илустратора Ернеста Шепарда.[58]
Оригинални рукописи за Вини-Д-Пу и Д Хаус ат Пу Корнер одвојено су архивирани у библиотеци Тринити Колеџ, Кембриџ.[59]
Религијски погледи
[уреди | уреди извор]Милн није много говорио на тему религије, иако је користио верске изразе да објасни своју одлуку, иако је остао пацифиста, учланио се у британским домобранима: „У борби против Хитлера“, написао је, „ми се заиста боримо против Ђавола , Антихриста... Хитлер је био крсташ против Бога“.[60]
Његов најпознатији коментар на ту тему опозван је на његову смрт:
Стари завет је одговоран за више атеизма, агностицизма, неверице - назовите то како хоћете - него било која књига икада написана; испразнио је више цркава од свих контра-атракција биоскопа, мотоцикла и голф терена.[61]
У песми „Објашњено“ написао је:
Елизабет Ан
Рекао је својој Нан:
„Молим вас, реците ми како је Бог започео?
Неко га је сигурно створио. Тако
Ко би то могао бити, јер желим да знам? "[62]
Такође је написао у песми „Вечерња“:
"Ох! Хвала ти, Боже, на лепом дану.
А шта сам друго имао да кажем?
Рекао сам „Благослови татице“, па шта то може бити?
Ох! Сад се тога сећам. Бог ме благослови."[62]
Дела
[уреди | уреди извор]Новеле
[уреди | уреди извор]- Љубавници у Лондону (1905. Неки ово сматрају више збирком кратких прича; Милнеу се то није свидело и „Прве представе“ сматрали су својом првом књигом),
- Једном давно (1917),
- Господин Пим (1921) (Новелизација његове драме из 1919. године Господин Пим пролази),
- Мистерија црвене куће (1922),
- Двоје људи (1931) (Унутрашња јакна тврди да је ово Милнеов први покушај романа),
- Четири дана чудо (1933),
- Клои Мар (1946).
Нефикционална дела
[уреди | уреди извор]- Почасни мир (1934),
- Прекасно је сада: аутобиографија писца (1939),
- Рат са чашћу (1940),
- Вор Ејмс Анлимитид (1941),
- Година у, година изван (1952) (илустровао Е. Х. Шепард).
Пунч чланци
[уреди | уреди извор]- Представа дана (1910),
- Празнични круг (1912),
- Једном недељно (1914),
- Сунчана страна (1921),
- То су били дани (1929) [Четири свеске горе, састављене].
Чланци у новинама и уводи у књиге
[уреди | уреди извор]- Хлодовикове хронике „Саки“ (1911) [Увод у],
- Није то битно (1919),
- Ако могу (1920),
- Уводом (1929),
- „Прво жене и деца!“ Џон Бул, 10. новембар 1934. године,
- Зависи од књиге (1943. године, септембарско издање новина Црвеног крста Ратни заробљеник).[63]
Збирке прича за децу
[уреди | уреди извор]- Галерија деце (1925),
- Вини-Д-Пу (1926) (илустровао Ернест Х. Шепард),
- Д Хаус ат Пу Корнер (1928) (илустровао Е. Х. Шепард),
- Кратке приче.
Збирке поезије за децу
[уреди | уреди извор]- Кад смо били врло млади (1924) (илустровао Е. Х. Шепард),
- Сада нам је шест (1927) (илустровао Е. Х. Шепард).
Збирке прича
[уреди | уреди извор]- Тајна и друге приче (1929),
- Рођенданска журка (1948),
- Сто у близини бенда (1950).
Поезија
[уреди | уреди извор]- За интервал ручка (1925) [песме из Пунча],
- Кад смо били врло млади (1924) (илустровао Е. Х. Шепард),
- Сада нас је шест (1927) (илустровао Е. Х. Шепард),
- Иза линија (1940),
- Норманска црква (1948),
- Да сам краљ (1925).
Сценарији и представе
[уреди | уреди извор]- Варзел-Фламери (1917),
- Белинда (1918),
- Дечак долази кући (1918),
- Мејк-Билив (1918) (дечја представа),
- Камберлеов троугао (1919),
- Господин Пим пролази (1919),
- Црвено перје (1920),
- Романтично доба (1920),
- Маћеха (1920),
- Истина о Блаидсу (1920),
- Д Бумп (1920. година, Минерва Филмс), у главној улози Аубреи Смит,
- Два пута два (1920. година, Минерва Филмс),
- Награда од пет фунти (1920. година, Минерва Филмс),
- Књиге о црвима (1920. година, Минерва Филмс),
- Велики Брокоп (1921),
- Пут Довера (1921),
- Онај срећни (1922),
- Истина о Блаидсу (1922),
- Уметник: Дуолог (1923),
- Дај ми јуче (1923) (познат као успех у Великој Британији),
- Ариадна (1924),
- Човек у котлу: Страшно узбудљива ствар (1924),
- Имати част (1924),
- Портрет господина у папучама (1926),
- Успех (1926),
- Госпођица Марлов у игри (1927),
- Четврти зид или савршени алиби (1928) (касније адаптиран за филм Птице грабљивице (1930), режија Базл Дин),
- Врата од слоноваче (1929),
- Жаба крастаче жабе (1929) (адаптација Ветра у врбама),
- Мајкл и Марија (1930),
- Животи других људи (1933) (или Не значе никакву штету),
- Госпођица Елизабет Бенет (1936) [на основу поноса и предрасуда],
- Сара Једноставна (1937),
- Непознати џентлмен(1938),
- Генерал скида кацигу (1939) у Краљичиној књизи Црвеног крста,
- Ружно паче (1941),
- Пре потопа (1951).
Портрет
[уреди | уреди извор]Милнеа тумачи лик Домнала Глесона у Збогом Кристофер Робин филму из 2017. године.
У фантастичном филму 2018. године Кристофер Робин, продужење Дизни Вини-Д-Пу франшизе, Тристан Стурок глуми А. А. Милна.
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ „A.A. Milne | British author”. Encyclopedia Britannica (на језику: енглески). Приступљено 2021-04-27.
- ^ „Milne, Alan Alexander (1882–1956), writer”. Oxford Dictionary of National Biography (на језику: енглески). doi:10.1093/ref:odnb/9780198614128.001.0001/odnb-9780198614128-e-35031. Приступљено 2021-04-27.
- ^ Peter Owen Publishers (на језику: енглески), 2021-04-04, Приступљено 2021-04-27
- ^ а б в Dictionary of National Biography (на језику: енглески), 2021-04-06, Приступљено 2021-04-27
- ^ „Hampstead: Education | British History Online”. www.british-history.ac.uk. Приступљено 2021-04-27.
- ^ Универзитет у Кембриџу (на језику: српски), 2021-03-02, Приступљено 2021-04-27
- ^ „How Peter Pan's author invented celebrity cricket” (на језику: енглески). 2010-05-07. Приступљено 2021-04-27.
- ^ „Authors and actors revive cricket rivalry”. BBC News (на језику: енглески). 2014-07-26. Приступљено 2021-04-27.
- ^ „Page 1563 | Issue 29070, 16 February 1915 | London Gazette | The Gazette”. www.thegazette.co.uk. Приступљено 2021-04-27.
- ^ The London Gazette (на језику: енглески), 2021-04-15, Приступљено 2021-04-27
- ^ а б Finch, Christopher (2000-07-10). Disney's Winnie the Pooh: A Celebration of the Silly Old Bear (на језику: енглески). Disney Editions. ISBN 978-0-7868-6352-5.
- ^ The London Gazette (на језику: енглески), 2021-04-15, Приступљено 2021-04-27
- ^ British Library (на језику: енглески), 2021-04-09, Приступљено 2021-04-27
- ^ „Wayback Machine” (PDF). web.archive.org. 2008-05-29. Приступљено 2021-04-27.
- ^ „Pastscape - Detailed Result: COTCHFORD FARM”. web.archive.org. 2008-10-12. Приступљено 2021-04-27.
- ^ A. A. Milne (на језику: енглески), 2021-04-25, Приступљено 2021-04-27
- ^ Jill C. Wheeler (2010). "A. A. Milne." p. 21. ABDO Publishing Company
- ^ Punch (magazine) (на језику: енглески), 2021-04-14, Приступљено 2021-04-27
- ^ Milne, A. A. (November 1904). "Answers to [Fictional] Correspondents". Punch, or the London Charivari. 127 (9 November 1904): 333.
- ^ „A.A. Milne -- Britannica Online Encyclopedia”. web.archive.org. 2008-05-10. Приступљено 2021-04-27.
- ^ Eforgan, E. (2010). Leslie Howard: The Lost Actor.
- ^ Swann, Thomas Burnett (1971). A. A. Milne. Internet Archive. New York Twayne. ISBN 978-0-8057-1396-1.
- ^ The Red House Mystery (на језику: енглески), 2019-10-29, Приступљено 2021-04-27
- ^ „V&A · Winnie-the-Pooh: Exploring a Classic - Exhibition at South Kensington”. Victoria and Albert Museum (на језику: енглески). Приступљено 2021-04-27.
- ^ а б „The Adventures of the REAL Winnie-the-Pooh”. The New York Public Library. Приступљено 2021-04-27.
- ^ „Latest UK and World News, Sport and Comment”. Express.co.uk (на језику: енглески). Приступљено 2021-04-27.
- ^ а б в „Pooh celebrates his 80th birthday” (на језику: енглески). 2005-12-24. Приступљено 2021-04-27.
- ^ а б „Pooh celebrates his 80th birthday” (на језику: енглески). 2005-12-24. Приступљено 2021-04-27.
- ^ „Plans to improve access to Pooh Bridge unveiled”. BBC News (на језику: енглески). 2010-09-21. Приступљено 2021-04-27.
- ^ „Celebrate Winnie-The-Pooh's 90th With A Rare Recording (And Hunny)”. NPR.org (на језику: енглески). Приступљено 2021-04-27.
- ^ Jasen, Davida (2012-02-02). P.G. Wodehouse: A Portrait of a Master (на језику: енглески). Schirmer Trade Books. ISBN 978-0-85712-754-9.
- ^ Award List. "Lewis Carroll Shelf Award Winners," Lewis Carroll Shelf Award Collection, Living Arts Corporation, Loveland, Colorado
- ^ Ruggeri, Amanda. „AA Milne and the curse of Pooh bear”. www.bbc.com (на језику: енглески). Приступљено 2021-04-27.
- ^ Alan Hedblad (1998). "Something about the Author, Volume 100." p. 177. Gale,
- ^ Jill C. Wheeler (2010). "A. A. Milne." p. 19. ABDO Publishing Company,
- ^ "Catalog of Copyright Entries. New Series: 1940–1943, Part 1." p. 449. Copyright Office, Library of Congress, 1940
- ^ Milne, Christopher (1974). The enchanted places. Internet Archive. London : Eyre Methuen. ISBN 978-0-413-31710-0.
- ^ Brandreth, Gyles (2016-10-14). „'I knew Christopher Robin – the real Christopher Robin'”. The Telegraph (на језику: енглески). ISSN 0307-1235. Приступљено 2021-04-27.
- ^ „AA Milne, Christopher Robin and the curse of Winnie-the-Pooh”. the Guardian (на језику: енглески). 2017-09-23. Приступљено 2021-04-27.
- ^ Cutts, Dan (2011-08-21). „Revealed: AA Milne’s secret resting place”. Express.co.uk (на језику: енглески). Приступљено 2021-04-27.
- ^ Facebook; Twitter; options, Show more sharing; Facebook; Twitter; LinkedIn; Email; URLCopied!, Copy Link; Print (2014-01-13). „Happy birthday, A.A. Milne!”. Los Angeles Times (на језику: енглески). Приступљено 2021-04-27.
- ^ „A bit of a stink at the Garrick over Winnie the Pooh's pot of money”. The Independent (на језику: енглески). 2011-10-22. Приступљено 2021-04-27.
- ^ Staff, Guardian (2001-03-06). „Walt Disney secures rights to Winnie the Pooh”. the Guardian (на језику: енглески). Приступљено 2021-04-27.
- ^ metrowebukmetro (2008-12-18). „Pooh pictures sell for £1.2m at auction”. Metro (на језику: енглески). Приступљено 2021-04-27.
- ^ „Top-Earning Fictional Characters”. Forbes (на језику: енглески). Приступљено 2021-04-27.
- ^ а б „Pooh joins Hollywood Walk of Fame” (на језику: енглески). 2006-04-12. Приступљено 2021-04-27.
- ^ „BBC - The Big Read - Top 100 Books”. www.bbc.co.uk. Приступљено 2021-04-27.
- ^ „ICONS of England - the 100 ICONS as voted by the public | Culture24”. www.culture24.org.uk. Приступљено 2021-04-27.
- ^ „Winnie the Pooh meets the Queen”. BBC News (на језику: енглески). Приступљено 2021-04-27.
- ^ „New Winnie-the-Pooh character unveiled”. BBC News (на језику: енглески). Приступљено 2021-04-27.
- ^ „The King's Breakfast (1963)”. BFI (на језику: енглески). Приступљено 2021-04-27.
- ^ „Winnie-the-Pooh heads to V&A for big winter exhibition”. the Guardian (на језику: енглески). 2017-09-03. Приступљено 2021-04-27.
- ^ „Winnie-the-Pooh heads to the V&A in London for bear-all exhibition”. the Guardian (на језику: енглески). 2017-12-04. Приступљено 2021-04-27.
- ^ „Home - Our Savior Lutheran School”. www.oslschool.org (на језику: енглески). Приступљено 2021-05-07.
- ^ Brays Oaks, Houston (на језику: енглески), 2021-04-09, Приступљено 2021-04-27
- ^ Houston Independent School District (на језику: енглески), 2021-03-22, Приступљено 2021-04-27
- ^ „A. A. (Alan Alexander) Milne: An Inventory of His Collection in the Manuscript Collection at the Harry Ransom Humanities Research Center”. norman.hrc.utexas.edu. Приступљено 2021-04-27.
- ^ „University of Texas Libraries | The University of Texas at Austin”. www.lib.utexas.edu. Приступљено 2021-05-07.
- ^ „Redirecting to ArchiveSearch”. janus.lib.cam.ac.uk. Приступљено 2021-04-27.
- ^ Milne, Alan Alexander (1940). War with Honour. London: Macmillan. pp. 16–17.
- ^ „4393. A A Milne. Simpson’s Contemporary Quotations. 1988”. web.archive.org. 2009-01-22. Приступљено 2021-04-27.
- ^ а б Milne, A. A. (2009-11-12). Winnie The Pooh Deluxe Gift Box (на језику: енглески). Penguin. ISBN 978-1-101-17037-3.
- ^ „Wayback Machine”. web.archive.org. 2016-06-17. Приступљено 2021-04-27.
Додатна литература
[уреди | уреди извор]- Thwaite, Ann. A.A. Milne: His Life. London: Faber and Faber, 1990. ISBN 0571138888
- Toby, Marlene. A.A. Milne, Author of Winnie-the-Pooh. Chicago: Children's Press, 1995. ISBN 051604270X
- Wullschläger, Јackie (2001) [1995]. Inventing Wonderland: The Lives of Lewis Carroll, Edward Lear, J. M. Barrie, Kenneth Grahame, and A. A. Milne. London: Methuen. ISBN 978-0-413-70330-9.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- A. A. Milne Papers at the Harry Ransom Center
- Works by A. A. Milne at Project Gutenberg
- Works by A. A. Milne at Faded Page (Canada)
- Works by A. A. Milne at BiblioWiki (Canada) includes the complete text of the four Pooh books
- Works by or about A. A. Milne at Internet Archive
- Works by A. A. Milne at LibriVox (public domain audiobooks)
- Portraits of A. A. Milne in the National Portrait Gallery
- Essays by Milne at Quotidiana.org
- Milne extract in The Guardian
- Profile Archived 30 September 2009 at the Wayback Machine at Just-Pooh.com
- A. A. Milne at poeticous.com
- A. A. Milne at IMDb
- AA Milne | Books | The Guardian
- Finding aid to the A.A. Milne letters at Columbia University Rare Book & Manuscript Library