Lockheed AC-130
Lockheed AC-130 | |
En AC-130E Spectre under en skjutövning 1980. | |
Beskrivning | |
---|---|
Typ | Markunderstödsflygplan |
Besättning | 7 – 14 |
Första flygning | 21 september 1967 |
I aktiv tjänst | 1967 – |
Versioner | Se varianter |
Ursprung | ![]() |
Tillverkare | Lockheed Corporation Lockheed Martin[1][2][3] Boeing[1][2][4][5] |
Utvecklad från | Lockheed C-130 Hercules |
Data | |
Längd | 29,8 meter |
Spännvidd | 40,4 meter |
Höjd | 11,73 meter |
Vingyta | 162,16 m² m² |
Max. startvikt | 70 300 kg |
Motor(er) | 4 × Allison T56 eller 4 × Rolls-Royce AE 2100 (AC-130J) |
Motoreffekt | 4 × 4 300 hk (Allison) eller 4 × 4 700 hk (Rolls-Royce) |
Prestanda | |
Max. hastighet | 670 km/h |
Max. flyghöjd | 12 000 meter |
Beväpning & bestyckning | |
Upphängnings- punkter | 2 (AC-130W och J) |
Fast beväpning | 2 × 7,62 mm GAU-2/A (AC-130A) 2 × 20 mm M61 Vulcan (AC-130A och E) 1 × 25 mm GAU-12 (AC-130H och U) 1 × 30 mm GAU-23/A (AC-130W och J) 1 × 40 mm Bofors L/60 (AC-130A, E, H och U) 1 × 105 mm M102 Haubits (AC-130E, H, U, W och J) |
Bomber | GBU-44/B, GBU-39 och GBU-69/B (AC-130W och J) |
Robotar | AGM-176 Griffin och AGM-114 Hellfire (AC-130W och J) |
Elektronik | |
Radar | AN/APN-241 (AC-130H) AN/APQ-180 (AC-130U) |
Motmedel | AN/ALQ-196 strörsändare (AC-130U) AN/ALE-47 rems/fackel-fällare |
Lockheed AC-130 är ett markunderstödsflygplan som används av USA:s flygvapen. Flygplanet som är baserat på transportflygplanet Lockheed C-130 Hercules utvecklades under Vietnamkriget som ett tyngre och modernare komplement till Douglas AC-47 Spooky. AC-130 har förutom Vietnamkriget även använts i USA:s invasion av Panama, Kuwaitkriget, Bosnienkriget, Afghanistankriget, Irakkriget, inbördeskriget i Somalia och Libyen. Karaktäristiskt för AC-130 är den tunga eldrörsbeväpningen som är koncentrerad till flygplanets babordssida. Flygplanstypen har utvecklats kontinuerligt och har tillverkats i sex olika versioner.
Utveckling
[redigera | redigera wikitext]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/98/AC-130U_weapons_and_sensors.jpg/250px-AC-130U_weapons_and_sensors.jpg)
A = AN/AAQ-26 FLIR
B = AN/AAR-54 robotvarnare
C = 25 mm GAU-12 Equalizer
D = AN/AAQ-39 FLIR
E = 40 mm Bofors L/60
F = 105 mm M102 Haubits
G = AN/AAQ-24 infraröda störsändare.
Redan i början av Vietnamkriget visade sig Douglas AC-47 Spooky vara ett mycket användbart flygplan, men det var baserat på Douglas C-47 Skytrain som härstammade från 1930-talet. USA:s flygvapen utvärderade därför modernare alternativ och fastnade för Lockheed C-130 Hercules. Den erbjöd möjlighet att bära tyngre beväpning, mer ammunition och att stanna i luften längre tid.[6]
Beväpning
[redigera | redigera wikitext]Den första versionen AC-130A hade ett batteri av fyra GAU-2/A Minigun och fyra M61 Vulcan.[4] Idealiskt mot oskyddat infanteri, men det blev snart uppenbart att det även fanns ett behov av att kunna bekämpa hårdare mål. En AC-130A byggdes om med två stycken Bofors 40 mm automatkanoner i stället för hälften av Gatling-vapnen, men det visade sig också vara otillräckligt. Nästa version AC-130E fick därför en 105 mm haubits, en 40 mm Bofors och två Vulcans.[7] Den kombinationen visade sig vara effektiv och stod sig fram till millennieskiftet då de båda Vulcan-kanonerna byttes ut mot en 25 mm GAU-12 Equalizer. I de båda senaste versionerna AC-130W och AC-130J är den i sin tur utbytt mot en 30 mm GAU-23/A. Det är till skillnad från de tidigare gatlingkanonerna en revolverkanon vilket markerar att de senaste versionerna av AC-130 prioriterar precision före eldvolym, något som även märkts på att Bofors-kanonerna har tagits bort och flygplanen i stället har fått möjlighet att använda precisionsstyrd ammunition. Dels den lätta glidbomberna GBU-44/B Viper Strike, GBU-69/B Small Glide Munition och roboten AGM-176 Griffin som kan laddas för hand i avfyringstuber i lastrampen (kallad ”Derringer door”), dels lite tyngre vapen som GBU-39 Small Diameter Bomb och AGM-114 Hellfire som kan hängas på vapenbalkar under vingarna. Planer finns för att ersätta 30 mm automatkanonen med en högenergilaser med en effekt på 120 kW.[8][9]
Elektronik
[redigera | redigera wikitext]AC-130 har alltid haft mycket elektronisk utrustning både för att lokalisera mål och för självskydd. De första A-130A var utrustade med ljusförstärkare och AN/AAD-4 FLIR. Uppgraderingen Surprise Package innebar inte bara ändrad beväpning utan även en AN/AVQ-18 laserpekare och AN/AYK-9 eldledningsdator. Pave Pronto var en uppgradering som infördes på tio AC-130A och inkluderade lokaliseringssystemet AN/ASD-5 Black Crow som kunde pejla in tändsystemet i bensinmotorer, något som visade sig vara ett effektivt medel för att lokalisera fordon på Ho Chi Minhleden. Dessutom fick de möjlighet att bära störsändaren AN/ALQ-87 och rems/fackel-fällaren AN/SUU-42A under vingarna.[6] AC-130H utrusades med en AN/APN-241 terrängföljande radar, en AN/APQ-150 sekundärradar som användes för att lokalisera radiofyrar och nödsändare, ny AN/AAQ-26 FLIR, AN/ASQ-145 ljusförstärkare och AN/AVQ-19 laserpekare.[10] AC-130U var betydligt mer avancerad än tidigare versioner med AN/APQ-180 attackradar, två FLIR-system, AN/AAQ-26 och AN/AAQ-39, för olika våglängdsområden och tre olika laserpekare för 1570 nm, 1064 nm och 860 nm våglängd. Dessutom fick den varnings- och motmedelssystem i form av AN/ALR-69 digital radarvarnare, AN/AAR-44 robotvarnare, AN/ALQ-172 och AN/ALQ-196 störsändare och AN/ALE-47 integrerad rems/fackel-fällare.[10] Attackradarn kan följa 40 mm och 105 mm granaterna i flykten och därigenom korrigera eldgivningen.[6]
Besättning
[redigera | redigera wikitext]Antalet besättningsmän har varierat över tid och mellan varianterna. AC-130H:s besättning består av fem officerare (pilot, andrepilot, navigatör, eldledningsofficer samt telekrigofficer) samt nio underbefäl eller meniga (flygmekaniker, TV-operatör, FLIR-operatör, lastmästare och fem skyttar). På grund av färre vapen i AC-130U har dess besättning reducerats med en skytt. De senaste modellerna AC-130W och AC-130J har ännu färre vapen och högre grad av automatisering vilket gör att de klarar sig med sju mans besättning.
Användning
[redigera | redigera wikitext]AC-130 började användas i Vietnam på hösten 1967. Ett år senare hade tillräckligt många AC-130 tillförts flygvapnet för att utrusta en division vilket blev 16th Special Operations Squadron.[11] Då hade man också utvecklat en taktik där tre F-4 Phantoms eskorterade en AC-130 för att skydda den mot jaktflyg och koncentrerat luftvärn.[4] Totalt sex AC-130 blev nedskjutna över Vietnam, hälften av dem av rysktillverkade 37 mm automatkanon M1939. I och med att USA drog sig ur kriget i Vietnam minskade behovet av markunderstödsflygplan och alla AC-130A överfördes till reserven, och så även de AC-130E som inte byggdes om till AC-130H.[11]
Sedan dess har AC-130 använts i så gott som alla konflikter som USA har varit involverad i. Bland annat operation Eagle Claw i Iran 1980, invasionen av Grenada 1983, invasionen av Panama 1989 och i Kuwaitkriget 1991 där en AC-130 för första gången sedan Vietnamkriget blev nedskjuten.[4] AC-130 har också använts av Unified Task Force i inbördeskriget i Somalia 1993, i operation Uphold Democracy i Haiti 1994,[11] samt i före detta Jugoslavien i operation Deliberate Force 1995 och operation Allied Force 1999.[2][5] I Somalia förolyckades en AC-130H när en 105 mm granat exploderade i eldröret på haubitsen.[6]
Under 2000-talet har AC-130:or använts i Afghanistankriget och Irakkriget. I just den typen av konflikter har AC-130 visat sig vara mycket användbara på grund av sin förmåga att stanna i luften länge, övervaka vad som händer på marken och med kort varsel bekämpa små mål med minimala sidoskador.
Varianter
[redigera | redigera wikitext]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/22/210811-F-AF000-1023.jpg/250px-210811-F-AF000-1023.jpg)
- JC-130A Gunship II – Prototyp. En byggd.
- AC-130A Gunship II – Ursprunglig version. Beväpnad med fyra GAU-2/A Minigun och fyra M61 Vulcan. Även kallad ”Plane Jane”. Baserad på C-130A. 19 byggda.
- AC-130A Surprise Package – AC-130A ombyggd att bära två stycken Bofors 40 mm automatkanon, två Miniguns och två Vulcans. En ombyggd.
- AC-130A Pave Pronto – AC-130A ombyggd med Black Crow, störsändare och rems/fackel-fällare. 10 ombyggda.
- AC-130E Pave Aegis – Ny version med tyngre beväpning. En 105 mm M102 Haubits, en Bofors 40 mm och två Vulcans. Baserad på C-130E. 11 byggda.
- AC-130H Spectre – Uppgradering av AC-130E med bland annat radar, störsändare och lufttankningsförmåga. Efter år 2000 ombyggda med samma beväpning som AC-130U.
- AC-130U Spooky II – Ny version byggd i slutet av 1980-talet för att ersätta de äldre. De har bland annat tryckkabin, ny beväpning, mer ammunition, ny radar och bättre eldledningssystem. Baserad på C-130H. 17 byggda.
- AC-130W Stinger II – AC-130U kompletterade med ”Precision Strike Package” vilket innebär en ny 30 mm automatkanon i stället för de tidigare 25 mm och 40 mm kanonerna, samt med förmåga att fälla precisionsstyrda bomberna GBU-44 och GBU-39. Tidigare kallade MC-130W Dragon Spear.
- AC-130J Ghostrider – Version baserad på den förlängda varianten C-130J med Rolls-Royce-motorer, i övrigt identiska med AC-130W.
Användare
[redigera | redigera wikitext]USA:s flygvapen
- 4th Special Operations Squadron (1995– )
- 8th Special Operations Squadron (1975)
- 16th Special Operations Squadron (1968– )
- 18th Special Operations Test and Evaluation Squadron (1991– )
- 19th Special Operations Squadron (1996– )
- 73d Special Operations Squadron (2007– )
- 551st Special Operations Squadron (2009– )
- 711th Special Operations Squadron (1975–1995)
Divisionerna är baserade på Hurlburt Field i Florida och Cannon Air Force Base i New Mexico.[11]
Källor
[redigera | redigera wikitext]- ^ [a b] ”AC-130U Gunship”. Boeing. https://www.boeing.com/history/products/ac-130u-gunship.page.
- ^ [a b c] ”AC-130U”. USA:s flygvapen. mars 2021. https://www.af.mil/About-Us/Fact-Sheets/Display/Article/104486/ac-130u/.
- ^ ”AC-130J Ghostrider”. USA:s flygvapen. https://www.af.mil/About-Us/Fact-Sheets/Display/Article/467756/ac-130j-ghostrider/.
- ^ [a b c d] ”The AC-130 Gunship and its variants” (PDF). Central Intelligence Agency. https://www.cia.gov/library/abbottabad-compound/3A/3AC462D933EE22F4D8B4D32E19DDCF11_AC%20130%20research.pdf. Läst 28 september 2022.
- ^ [a b] ”AC-130H/U Gunship”. military.com. https://www.military.com/equipment/ac-130h-u-gunship. Läst 28 september 2022.
- ^ [a b c d] ”Lockheed AC-130”. The Aviation Zone. https://www.theaviationzone.com/lockheed-ac-130/. Läst 28 september 2022.
- ^ ”AC-130E Spectre”. Global Security. https://www.globalsecurity.org/military/systems/aircraft/ac-130e.htm. Läst 28 september 2022.
- ^ Losey, Stephen (11 oktober 2021). ”Lockheed delivers laser for AC-130J gunship”. Defence News. https://www.defensenews.com/air/2021/10/11/lockheed-delivers-laser-for-ac-130j-gunship/.
- ^ Newdick, Thomas; Trevithick, Joseph (9 oktober 2021). ”The AC-130J Gunship’s First Solid State Laser Weapon Has Arrived For Testing”. The Drive. https://www.thedrive.com/the-war-zone/42673/the-ac-130j-gunships-first-solid-state-laser-weapon-has-arrived-for-testing.
- ^ [a b] Pike, John (2 november 2016). ”AC-130H Spectre / AC-130U Spooky”. Federation of American Scientists. https://man.fas.org/dod-101/sys/ac/ac-130.htm.
- ^ [a b c d] ”AC-130A Spectre”. USA:s flygvapen. https://www.hurlburt.af.mil/About-Us/Fact-Sheets/Fact-Sheets/Article/204593/ac-130a-spectre/. Läst 28 september 2022.
|