Hakassin kieli
Hakassin kieli (omakielinen nimi: Хакас тілі Hakas tili) on turkkilaiseen kielikuntaan kuuluva kieli.[1] Suurin osa asuu Hakassiassa, jonka toinen virallinen kieli hakassi myös on. Lisäksi hakassin kielen puhujia asuu jonkin verran ympäröivillä alueilla, kuten Tuvassa, Kemerovon alueella ja Evenkiassa. Vuonna 2010 kielen puhujia arvioitiin olevan runsaat 52 200 .[2]
Hakassi | |
---|---|
![]() Hakassin puhuma-alue |
|
Oma nimi | Хакас тілі |
Muu nimi | Abakanin tataari, Abakanin turkki, Jenisein turkki |
Tiedot | |
Alue | Hakassia, Tuva, Evenkia |
Virallinen kieli | Hakassia |
Puhujia | 52 200 (2010) |
Sija | ei sadan suurimman joukossa |
Kirjaimisto | kyrillinen |
Kielenhuolto | – |
Kielitieteellinen luokitus | |
Kielikunta | Turkkilaiset kielet |
Kieliryhmä |
Siperian turkkilaiset kielet Etelä-Siperian turkkilaiset kielet |
Kielikoodit | |
ISO 639-1 | – |
ISO 639-2 | – |
ISO 639-3 | kjh |
Hakassin lähimmät sukukielet ovat muut Etelä-Siperian turkkilaiset kielet: šoori, tšulym, tuva, tofa, jakuutti ja dolgaani.[3]
Hakassin kielessä on vaikutteita mongolin ja venäjän kielistä sekä jonkin verran myös arabiasta ja persiasta.
Murteet
muokkaaHakassin kieli jakaantuu kuuteen toisiaan lähellä olevaan murteeseen.[3] Murteita ovat sagai, katša, koibal, beltir ja kyzyl ja niiden nimet tulevat eri hakassiheimojen nimistä. Oikeastaan nämä murteiden ja heimojen nimet edustavat hakassien vanhoja hallintoyksikköjen nimiä eivätkä niinkään murreryhmiä tai heimoja. Kaikkien näiden murteiden puhujat käyttävät murreryhmien yhteisnimenä sanaa tadar tili, mikä tarkoittaa tataarin kieltä. Nykyisen Kemerovon alueella sijaitsevan Šorian alkuperäisten asukkaiden puhuma šoorin kieli, luetaan toisinaan yhdeksi hakassin kielen murteeksi.
Kielen tutkiminen
muokkaaHakassin kielen tutkimisen ja tallentamisen aloittivat 1800-luvun puolivälissä suomalaiset ja venäläiset.[4] Suomalainen kielitieteilijä M. A. Castrén oli yksi ensimmäinen hakassin kielen tutkijoista. Matkallaan Keski-Aasian pohjoisosaan 1845–1849 Castrén kirjoitti tutkielman koibaalin murteesta ja tallensi kansanrunoutta. Wilhelm Radloff matkusteli Etelä-Siperian alueella erityisesti 1859–1870 välisenä aikana. Hän puolestaan julkaisi yhdessä eräiden muiden tutkijoiden kanssa neljäosaisen sanakirjan ja kymmenosaisen sarjan turkkilaisia kieliä käsitteleviä tekstejä. Sarjan toinen osa käsitteli Radloffin keräämää hakassimateriaalia, jotka oli käännetty saksaksi. Sarjan yhdeksäs osa käsitteli myös hakassin kieltä ja se oli Radloffin oppilaan Katanovin tekemä. Katanov itse oli hakassi ja kuului sagai-murreryhmään.lähde?
Kirjakieli
muokkaaHakassin kirjakieli kehitettiin vasta Venäjän vallankumouksen jälkeen Neuvostoliitossa. Kirjakieli pohjautuu keskisiin sagain ja katšan murteisiin. Beltirin murre on omaksunut paljon vaikutteita sagain murteesta ja koibaalin murre puolestaan katšan murteesta. Hakassille kehitettiin kyrillinen kirjaimisto vuonna 1924, johon lisättiin joitain lisäkirjaimia. Kyrillinen kirjaimisto korvattiin latinalaisella kirjaimistolla vuonna 1929, mutta vuonna 1939 siirryttiin takaisin kyrilliseen kirjaimistoon. Hakassien suunnitelman mukaan hakassin kieltä oli tarkoitus siirtyä kirjoittamaan uudella turkin kielen kirjaimistoon perustuvalla latinalaisella kirjaimistolla vuonna 2010.lähde?
Lähteet
muokkaa- ↑ Khakas Ethnologue. 2024. Viitattu 10.7.2024. (englanniksi)
- ↑ Did you know Khakas is threatened? Endangered Languages. Viitattu 10.7.2024. (englanniksi)
- ↑ a b Glottolog 5.0 - Khakas glottolog.org. Viitattu 10.7.2024.
- ↑ Khakas language, alphabet and pronunciation omniglot.com. 2024. Viitattu 10.7.2024. (englanniksi)
Aiheesta muualla
muokkaa- Hakassin kielen aakkoset (Arkistoitu – Internet Archive)