ויקיפדיה:ערכים מומלצים/המלצות קודמות/ספטמבר 2023
ספטמבר | ||
---|---|---|
1 בספטמבר 2023 | ![]() יוסף זָרִיצְקִי (1 בספטמבר 1891 – 30 בנובמבר 1985) היה צייר ישראלי יליד אוקראינה, ממקדמי האמנות המודרנית בארץ ישראל בתקופת היישוב ולאחר הקמת המדינה. במהלך שנות העשרים היה זריצקי מן האמנים המודרניסטים הבולטים שבתקופת מגדל דוד. יצירתו התנערה מסממנים אוריינטליים, שהיו פופולריים באותה עת. בשנת 1948 נמנה זריצקי עם מקימיה ומנהיגיה של קבוצת "אופקים חדשים". ביצירותיו יצר גרסה מקומית של האמנות המופשטת, שאותה ביקש לקדם באמצעות הקבוצה. למרות אופיה האוניברסלי והמופשט של אמנותו הבשלה, ביצירות כגון "יחיעם (הווי בקיבוץ)" (1951) או "נען, הצייר עם מודל" (1952) ניתן למצוא לצד היבטים ארס פואטיים גם ביטויי הזדהות עם המפעל הציוני. על יצירתו זכה בשנת 1959 בפרס ישראל לציור. |
עריכה - תבנית - שיחה |
2 בספטמבר 2023 | ![]() שמואל נח אייזנשטדט (10 בספטמבר 1923 – 2 בספטמבר 2010) היה סוציולוג ישראלי, פרופסור באוניברסיטה העברית בירושלים ועמית מחקר בכיר במכון ון ליר בירושלים. אייזנשטדט נחשב אחד מגדולי החוקרים שהטביעו את חותמם על הסוציולוגיה העולמית בת זמננו. הוא זכה בפרסים רבים על עבודתו, בהם פרס ישראל לסוציולוגיה (התשל"ג-1973), פרס בלצן, פרס מחקר של קרן מקס פלנק ופרס א.מ.ת. ב-2006 זכה בפרס הזיכרון הבינלאומי על שם הולברג, והיה הזוכה השלישי בפרס זה מאז הוכרז ב-2004 (קדמו לו ז'וליה קריסטבה ויורגן הברמס). הפרס הוענק לו "בזכות הישגיו יוצאי הדופן באמנויות ובמדעי החברה, במשפטים ובתאולוגיה, ובעבור 50 שנות מצוינות והשפעה חשובה על התאוריה הסוציולוגית." |
עריכה - תבנית - שיחה |
3 בספטמבר 2023 | ![]() פסטיבל ביירוית מתקיים מדי שנה בבַּיְרוֹיְת שבגרמניה, ומוקדש בעיקר לביצוע אופרות של המלחין הגרמני בן המאה ה-19, ריכרד וגנר. וגנר עצמו הגה וקידם את רעיון הפסטיבל להצגת יצירותיו הוא, בייחוד את מחזור האופרות "טבעת הניבלונג" המונומנטלי שלו ואת האופרה הדרמטית "פרסיפל". ההופעות נערכות בתיאטרון שתוכנן במיוחד לכך, ה"פסטשפילהאוס" (Festspielhaus). וגנר פיקח אישית על תכנון ובניית התיאטרון, שהוכנסו בו שכלולים וחידושי אדריכלות רבים כדי להכיל את תזמורות הענק שדרשה המוזיקה שלו, ובה בשעה לענות על חזונו הייחודי בכל הנוגע לבימוי יצירותיו. מאז פתיחתו בשנת 1876, פסטיבל ביירוית הוא תופעה סוציולוגית-תרבותית יוצאת דופן. באירוע מוזיקלי ייחודי זה נכחו אורחים רמי מעלה: הקייזר וילהלם השני, דום פדרו השני, קיסר ברזיל, לודוויג השני, מלך בוואריה (שבא בחשאי, כנראה כדי להתחמק מפגישה עם הקייזר) וכן מלחינים ידועי-שם כמו אנטון ברוקנר, אדוורד גריג, פיוטר איליץ' צ'ייקובסקי ופרנץ ליסט. |
עריכה - תבנית - שיחה |
4 בספטמבר 2023 | ![]() גבול ארצות הברית–קנדה הוא הגבול הבינלאומי בין ארצות הברית לבין קנדה. זהו הגבול הארוך ביותר בעולם בין שתי ארצות. סך כל אורכו של הגבול, כולל קטעי הגבול העוברים בימות הגדולות ובחופי האוקיינוס האטלנטי והאוקיינוס השקט, הוא 8,891 קילומטרים. חלקו היבשתי של הגבול מחולק לשני קטעים: גבול קנדה עם החלק הרציף של ארצות הברית בדרום, וגבול קנדה עם אלסקה במערב. ועדת הגבול הבינלאומי עוסקת בנושאים הקשורים לסימון הגבול ואחזקתו, ו"הוועדה הבינלאומית המשותפת" עוסקת בנושאים הקשורים לגבולות הימיים. הסוכנויות שאחראיות על המעבר החוקי של הגבול הבינלאומי הן סוכנות שירותי הגבול של קנדה וסוכנות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית. |
עריכה - תבנית - שיחה |
5 בספטמבר 2023 | ![]() החוק להגנת האומה היה חוק גזע אנטישמי, שהיה בתוקף בממלכת בולגריה מ-23 בינואר 1941 עד ביטולו ב-5 בספטמבר 1944. החוק דמה במתכונתו לחוקי נירנברג והגביל את זכויותיהם של יהודי בולגריה. הוא תאם את מדיניותו של בוריס השלישי, מלך בולגריה, שבאמצעות ממשלתו והעומד בראשה בוגדאן פילוב נקט צעדי התקרבות לגרמניה הנאצית, במטרה לזכות בתמיכתה ולהשיב למדינה את השטחים שנגרעו ממנה במסגרת חוזה ניי, שסיים את מלחמת העולם הראשונה. החוק אושר בפרלמנט הבולגרי ברוב גדול למרות מחאות רמות מצד חלקים באליטה האינטלקטואלית הבולגרית, ובמסגרתו הופסקה פעילותם של ארגונים יהודיים ועל בני הקהילה הוטלו מגבלות עיסוקים ותנועה, וכן נומרוס קלאוזוס במוסדות להשכלה גבוהה. רכוש רב הוחרם, כספים הופקדו בחשבונות בנק מוגבלים, בני הקהילה נשלחו לעבודות כפייה ובהמשך חויבו לענוד כוכב צהוב. רדיפת יהודי בולגריה הגיעה לשיאה בראשית מרץ 1943 עת גירשו הבולגרים לטרבלינקה את 11,343 יהודי תראקיה, מקדוניה הווארדארית ופירוט. ניסיון גירושם של לפחות 6,365 מיהודי "בולגריה הישנה" נכשל בשל מאבק עיקש שניהלו בני הקהילה היהודית, תוך שהם מסתייעים בקומץ פוליטיקאים ובראשי הכנסייה. נטיית החזית המזרחית לרעת הגרמנים ומותו הפתאומי של המלך בוריס הובילו לשינוי מדיניותה של בולגריה כלפי יהודי הממלכה. ב-30 באוגוסט 1944 אישר הפרלמנט הבולגרי הצעת חוק שיזם ממשלו של איוון בגריאנוב במסגרתו בוטל רשמית החוק להגנת האומה, וב-5 בספטמבר פורסם הביטול ברשומות הממלכה. |
עריכה - תבנית - שיחה |
6 בספטמבר 2023 |
המושל הכללי של ניו זילנד הוא נציג המונרך של ניו זילנד (בימינו צ'ארלס השלישי). המושל הכללי פועל כמשנה למלך המייצג את המלך בניו זילנד ויש הרואים בו ראש המדינה דה פקטו של ניו זילנד. "חוק החוקה" של 1986 קובע ש"המושל הכללי, הממונה על ידי הריבון, הוא נציג הריבון בניו זילנד". לא קיימת הגדרה מדויקת לאורך כהונתו של המושל הכללי, אך מקובל שהמושל הכללי מכהן כחמש שנים. הכינוי המלא של התפקיד הוא: "המושל הכללי והמפקד העליון של ממלכת ניו זילנד". תפקידי המושל הכללי מוגדרים במכתב הרשאה שהוצא ב-1983 (ותוקן ב-2006) והוא כולל מספר סמכויות סטטוריות. כל תפקידיו של המושל הכללי מבוצעים בשמו של המלך. מעבר לתפקידיו החוקתיים, למושל הכללי יש תפקידים טקסיים חשובים. הוא נוסע ברחבי ניו זילנד כדי לפתוח ועידות ונוכח בתפילות ובטקסי אזכרה. כאשר המושל הכללי נוסע מחוץ לניו זילנד, רואים בו כנציגם של המדינה ושל המלך הוא זוכה ליחס שניתן לראש מדינה כמעט ברוב המובנים. על פי "חוק החוקה של ניואה", המושל הכללי גם מייצג את המלך בניואה. בעוד שניואה היא חלק מממלכת ניו זילנד, משמעות מעמדה כשטח בממשל עצמי, הוא שהמושל הכללי מייצג את המלך כראש מדינה בניואה בנפרד ממשרתו כמושל הכללי של כל ממלכת ניו זילנד. המושלת הכללית הנוכחית היא דיים סינדי קירו, שהחלה את כהונתה ב-21 באוקטובר 2021. היא החליפה את דיים פטסי רדי. קירו היא האדם ה-22 המכהנת בתפקיד והאישה הרביעית. החל מ-2019, סגניתה של המושלת הכללית היא הלן וינקלמן, מתוקף תפקידה כנשיאת בית המשפט העליון של ניו זילנד. את הסיוע המנהלתי מקבל המושל הכללי ממשרד ראש ממשלת ניו זילנד והקבינט.
|
עריכה - תבנית - שיחה |
7 בספטמבר 2023 |
הכיבוש הערבי של ארץ ישראל התרחש במאה השביעית, לאחר שכוח חדש הופיע על במת ההיסטוריה של המזרח התיכון, דת האסלאם. הצבאות המוסלמיים בחרו את ארץ ישראל כאזור העימות עם צבא האימפריה הביזנטית, והחל משנת 630 פשטו גדודים ערבים-מוסלמים על אזורי הספר והתנגשו עם חיל המצב הביזנטי. כישלונות ראשונים לא ריפו את ידי הפולשים והצלחות מקומיות הגבירו את נחישותם. סדרת קרבות, ששיאה הגיע בניצחון מכריע בקרב הירמוך, הביאה להתמוטטות המערך הביזנטי, לכיבוש כל ארץ ישראל ולפתיחת השערים לכיבוש מצרים מדרום וארמניה מצפון. המקורות הערביים הקדומים חלוקים ביניהם על פרטים רבים הנוגעים לסדרת הקרבות ומהלך כיבוש הלבנט על ידי הצבאות המוסלמיים, התאריכים, הנפשות הפועלות ומקומם המקורב של האירועים משתנים ממקור למקור. ההיסטוריה המבולבלת והמעורפלת התגבשה בכרוניקות שנכתבו במהלך המאה התשיעית על בסיס סיפורים שמקורם במחצית השנייה של המאה השמינית – כחמישה דורות לאחר המאורעות עצמם. במשך תקופה ארוכה זו התערבבו מסורות אלו באלו, פרטים נשכחו ואת מקומם תפסו סיפורי גבורה מן הרפרטואר הרומנטי של מלחמות השבטים הערביים. |
עריכה - תבנית - שיחה |
8 בספטמבר 2023 |
העדות הפלוויאנית (מילולית: העדות של יוספוס פלאוויוס) הוא טקסט שמתאר את ישו כאדם חכם, ומתייחס אליו כמשיח אשר חולל נסים ואשר הופיע מחדש שלושה ימים לאחר צליבתו. העדות היא ההתייחסות הלא-נוצרית המוקדמת ביותר לדמותו של ישו במאה הראשונה. נוסף על כך, בתקופה המודרנית נחשבה העדות הפלוויאנית לעדות הלא-קאנונית היחידה לקיומו ההיסטורי של ישו, מה שהופך את יוספוס (יחד עם טקיטוס) לסופר החשוב ביותר, למעט כתבי הברית החדשה וספרות נוצרית מוקדמת אחרת, לראשית הנצרות. בעת העתיקה ובימי הביניים, הייתה העדות הפלוויאנית הפסקה המצוטטת ביותר מעבודותיו של יוספוס וכך סייעה לא מעט להפיכתו להיסטוריון בשפה היוונית המוכר ביותר בעולם המערבי הקדם-מודרני. למעשה, ייתכן שזהו הטקסט הלא-קאנוני העתיק המדובר ביותר. מאז ועד היום, הספרות על אודות העדות הפלוויאנית היא עצומה ושאלת המפתח היא המקוריות שלה (הייתכן שיוספוס פלאוויוס כתב פסקה כה אוהדת את הנצרות?) לעדות הפלוויאנית תרומה גדולה לחקר ההיסטוריה, בשני צירים עיקריים:
|
עריכה - תבנית - שיחה |
9 בספטמבר 2023 | ![]() סכיזופרניה היא הפרעה נפשית ממושכת, מורכבת והטרוגנית בביטוייה, השייכת לקבוצת ההפרעות הנפשיות הפסיכוטיות. הפרעה זו מתאפיינת בהזיות, מחשבות שווא, הפרעות בארגון הדיבור והחשיבה, צמצום רגשי, פגיעה בהנאה ובכוח הרצון והיוזמה (initiative), בעיות קוגניטיביות (בזיכרון, בקשב, בפונקציות ניהוליות וכדומה), התנהגויות מוזרות המוסברות על ידי החוויות הפנימיות החריגות (ההזיות ומחשבות השווא) ועל ידי שיבושים במערכות הבקרה הקוגניטיביות. ההפרעה גורמת גם לקשיים תפקודיים רבים בתחום התעסוקתי והחברתי. פירוש המונח הלטיני, שמקורו ביוונית, הוא מוח או שכל מפוצל או שסוע, אך סכיזופרניה איננה "פיצול אישיות" (הפרעת זהות דיסוציאטיבית); הכוונה במונח היא לפיצול או אי תיאום בין תפקודים נפשיים שונים - רגש, חשיבה, התנהגות. המונח 'סכיזופרניה' מקובל בסיווג הפסיכיאטרי, אך אין בו תיאור מדויק לכל הצורות והביטויים המגוונים של הפרעה זו. סיכזופרניה מסווגת כהפרעה פסיכוטית, אך התופעות הפסיכוטיות אינן קבועות ולעיתים נעלמות תוך כדי טיפול. |
עריכה - תבנית - שיחה |
10 בספטמבר 2023 | הדד הוא אל הסער ובכיר האלים בתרבויות הארמיות והאמוריות הקדומות שבצפון הלבנט. מקורות ומוקד פולחנו של הדד היה בעיר חלב לפחות מהאלף השלישי לפנה"ס, ומשם התפשט במהלך האלף השני לפנה"ס לתרבויות המסופוטמיות – הבבלית והאשורית (בשם אדד), לתרבות הכנענית (בשם בעל) ולתרבויות החורית והחִתִית (בשמות אל הסער האנטולי, תֶשוּבּ ותַרְחֻנְת). במישור המקומי התקיים פולחן הדד בשמו עם תוספת שמות אחרים, כגון בעל-הדד והדד-רמן. רמזים בתעודות מהאלף השני לפנה"ס מצביעים על מקורות הבסיס המיתולוגי של הדד ונראה שאלה דומים בקו הסיפורי שלהם ובמשמעותם לסיפורי המיתולוגיה של בעל הכנעני, המוכרים מתעודות העיר אוגרית. בחלק מהמקורות נטען, שמיתוסים אלה התפתחו ראשית לגבי הדד ורק בשלב מאוחר יותר עברו והתקבעו במיתולוגיה הכנענית. יצוגו האומנותי של הדד מוכר בעיקר כדמות אדם מזוקן, לבוש גלימה, בעל כתר קרניים לראשו, אלה או גרזן מונף בידו, חנית דמוית ברק בידו השנייה, רוכב על שור. בפולחן בעל הקשרים מלחמתיים, הוצג הדד רוכב על מרכבת מלחמה. |
עריכה - תבנית - שיחה |
11 בספטמבר 2023 | פייבל פולקס (1900–1982) היה יהודי מארץ ישראל, שנפגש עם אדולף אייכמן במהלך השואה בשנת 1937, בנסותו לנקוט יוזמה לחילוץ רבבות יהודים מגרמניה הנאצית.
פגישתו עם אייכמן באה בעקבות הקשרים שקיים לפני עליית הנאצים לשלטון עם סוכן האס דה פרנץ רייכרט, שהזמין אותו לפגישה. הוא נפגש פעמיים עם אייכמן – בברלין ובקהיר – ודן על אפשרות להוצאה לפועל של עסקאות לעליית יהודים לארץ ישראל, אך הפגישות לא הניבו סיכום ברור. דבר פגישותיו של פייבל פולקס עם הצמרת הנאצית לא נודע בארץ ישראל עד 1954, אז פורסמו רמזים ראשונים על העניין. פרטים ברורים יותר לגבי הפרשה פורסמו ב-1966 בשבועון הגרמני "דר שפיגל", אז גם פורסמה ברבים זהותו של פולקס, והפרשה עוררה סערה ציבורית בישראל. קורותיו של פייבל פולקס נותרו עד היום אפופי מסתורין. הנאצים ראו בו בעל תפקיד בכיר בארגון "ההגנה" (כך הוצג על ידי רייכרט), בעוד שלמעשה לא החזיק בפועל בתפקיד רם כלשהו בארגון. ייתכן, עם זאת, שעמד בקשרים עם הנאצים בהוראת צמרת "ההגנה" ותוך שיתוף פעולה עם הארגון, אך לא ברור מה היה אופיים ומטרתם של קשרים אלו. מעבר לכך, עסק בשליחות דיפלומטית גם ב-1948 וב-1949, כשנשלח על ידי ראש הממשלה דוד בן-גוריון לשוחח עם הארכיבישוף ג'ורג' חכים, על מנת להגיע להסדר עם ערביי ארץ ישראל. |
עריכה - תבנית - שיחה |
12 בספטמבר 2023 | ![]() ההונים היו קונפדרציה של שבטי נוודים שהתקיימה החל מהמאה הראשונה לספירה ועד למאה השביעית. שטח מחייתם השתרע על פני מזרח אירופה, הרי הקווקז ומרכז אירופה. מקום הופעתם המתועד הראשון היה ממזרח לנהר הוולגה, ממנו נעו מערבה, ומשנת 370 לערך הם החלו לבסס את אחיזתם והשפעתם על מרבית יבשת אירופה. הצבא ההוני התבסס על חיל פרשים מהיר, שעיקר לוחמיו היו קשתים רכובים. ההונים הגיעו לשיא כוחם בתקופת שלטונו של המלך אטילה. משנת 445 ועד למותו הפתאומי בשנת 453, פלשו ההונים תחת פיקודו לשטחי האימפריה הרומית המערבית והאימפריה הביזנטית, בזזו אותם, ואילצו את שני חלקי האימפריה הרומית לשלם להם מס עובד. ההונים מעולם לא הכו שורשים, לא התערבו בחיי נתיניהם ולא בנו מערכת אדמיניסטרטיבית שלטונית על פי הדוגמה הרומית, אלא הסתפקו בסחיטה בהיקפי ענק. כתוצאה מכך, עם מות אטילה והתפוררות הכוח הצבאי המלכד, התמוססו הישגיהם הטריטוריאליים והאימפריה התפוררה. צאצאיו של אטילה המשיכו לשלוט בחלקים שונים של הערבות של מזרח אירופה עד לסוף המאה השישית ושליטים הנושאים שמות האופייניים לראשי שבטים הוניים שלטו באזורים שונים בקווקז עד תחילת המאה השמינית לספירה. הדּוֹגְמָה הנוצרית ראתה באטילה ובהונים שוט שבאמצעותו מעניש אלוהים את עובדי האלילים, הכופרים והחוטאים. תוך זמן קצר יחסית הם נותרו כזיכרון קולקטיבי אירופאי המקביל למלחמת בני אור בבני חושך, והשם "הונים" נחרט בזיכרון כתיאור של המון ברברי הזורע הרס וחורבן.
|
עריכה - תבנית - שיחה |
13 בספטמבר 2023 | ![]() יהדות בולגריה היא קהילה יהודית מרובת קהלים, המתקיימת באזור בולגריה מהמאה ה-2 ועד ימינו. ב-1945 הגיעה הקהילה לשיא גודלה ומנתה 49,172 נפש. ראשוני היהודים בבולגריה היו הרומניוטים. בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה נהנו היהודים מחופש פולחן ועיסוקים שהיו חסרי תקדים באירופה של ימי הביניים. בשלהי המאה ה-14 הגיעו לאזור מגורשים מממלכת הונגריה ובמהלך המאה ה-15 הגיעו מגורשים גם מצרפת ומבוואריה. בשלהי המאה ה-15, הגיעו לשטח בולגריה, מגורשי ספרד ופורטוגל. בשל גודלה של הקהילה הספרדית, נטמעו בה בהדרגה בני קהילות הרומניוטים, האשכנזים והיהודים מהונגריה. שקיעתה של האימפריה העות'מאנית לוותה במלחמות רבות ובהרעה הדרגתית במצב הכלכלי של היהודים. אל שטחי בולגריה הגיעו פליטים יהודים שנמלטו מהשטחים שאיבדו העות'מאנים באירופה. לאחר המלחמה העות'מאנית-רוסית זכתה נסיכות בולגריה בעצמאות. החוקה החדשה הבטיחה זכויות נרחבות למיעוטים. לאחר העצמאות התבססה מערכת החינוך היהודית באמצעות בתי הספר של רשת כל ישראל חברים. התמורות בציבוריות היהודית כללו תהליך חילון. בשלהי המאה ה-19, החלה פעילות ציונית בבולגריה. ב-1898 נוסדה בבולגריה שלוחה של ההסתדרות הציונית. בפרוץ מלחמת העולם השנייה התגוררו בבולגריה כ-48,000 יהודים. במהלך המלחמה נרדפו היהודים על ידי השלטון והיו כפופים לחוק להגנת האומה שדמה במתכונתו לחוקי נירנברג. כ-9,000 גברים יהודים נשלחו לעבודות כפייה. ב-10 במרץ 1943 נכשל ניסיון גירושם למחנות ההשמדה של לפחות 6,365 מיהודי "בולגריה הישנה". במקביל, גירשו הבולגרים לטרבלינקה את יהודי תראקיה, מקדוניה הצפונית הווארדארית ופירוט. במאי גורשו כ-19,000 מיהודי סופיה לערי השדה ובהמשך גורשו גם מאות רבות מיהודי ערים מרכזיות נוספות. לאחר תום המלחמה חודשה הפעילות הציונית במדינה. תהליך העלייה הואץ לאחר הקמת מדינת ישראל בסיוע השלטונות הקומוניסטיים ומרבית בני הקהילה עזבו את בולגריה. ב-2022 התגוררו בבולגריה כ-5,500 יהודים. |
עריכה - תבנית - שיחה |
14 בספטמבר 2023 | ![]() הקרע ביהדות הונגריה היה הפיצול הממסדי שחל בציבור היהודי בממלכת הונגריה בין השנים 1869 ו-1871, בין קהילות האורתודוקסים, הנאולוגים, והסטטוס קוו. מראשית המאה ה-19, עם התפרקות החברה המסורתית ותחילת תהליך האמנציפציה ליהודים, גבר המתח בין המחדשים ששאפו להשתלבות מיטבית בסביבתם לבין השמרנים שביקשו להגן על הדת ואורחות החיים הישנים. בהונגריה היה העימות חריף במיוחד בשל כך שהייתה האחרונה בכל מרכז אירופה בה שרדה יהדות אורתודוקסית חזקה, שבוססה על ידי החת"ם סופר ותלמידיו בטרם הבשילו תהליכי המודרניזציה והייתה איתנה דיה לעמוד בלחצים החדשים. בשנות ה-60, כשאלו הגיעו לשיאם, הסלימה ההתנגשות בין האדוקים ליריביהם הליברלים והמודרניסטים, שנודעו בכינוי "נאולוגים". הללו שילבו יחס חיובי לתרבות הסביבה עם רבנות שנטתה לרוח אסכולת ברסלאו, והובלו על ידי עסקנים כאיגנאץ הירשלר ובמידה פחותה על ידי רבנים כמו לאופולד לעף. במקביל התרחש מאבק קשה בתוך המחנה האורתודוקסי פנימה, בין תומכי הרב עזריאל הילדסהיימר, איש 'תורה עם דרך ארץ' שקיווה לאמץ את המודרנה יחד עם הקפדה דתית, מחד ובין קנאים קיצוניים שאסרו כל שינוי בראשות הרב הלל ליכטנשטיין מאידך. בתווך ניצבו מרבית רבני הונגריה האורתודוקסים שלא קיבלו לגמרי את עמדת מי מהם. החיכוך הפנימי בין היהודים התבטא ממשית כשהממשלה הודיעה ב-1867 על כוונתה להקים ארגון קהילות מרכזי שיהיה בעל סמכות להנהיג את כולם ולייצגם מולה. האורתודוקסים חששו משליטת יריביהם הנאולוגים בגוף החדש ומחו על היוזמה. קונגרס הייסוד שלו בשלהי 1868 התנהל בצל המחלוקת, ולבסוף פרשו האורתודוקסים מהאסיפה ושכנעו את השלטונות להכיר בוועד עצמאי משלהם, שדגל בהפרדה מלאה מהמחנה האחר. בנוסף, התהווה אגף של קהילות סטטוס קוו, שסירבו להסתנף לגופים אלה ונותרו עצמאיות. בעוד חלק מהקהלים בהונגריה עברו בשלמותם להשתייך לאחד משני הארגונים או נותרו מחוצה להם, במקרים רבים התפלגו יהודי אותו יישוב לשתיים או אף לשלוש עדות חדשות בהתאם לחלוקה הארצית. הפירוד בין הפלגים השונים היה אחד המאפיינים המרכזיים של יהדות הונגריה משנות ה-70 של המאה ה-19 ועד לחורבנה במלחמת העולם השנייה. |
עריכה - תבנית - שיחה |
15 בספטמבר 2023 | ![]() הפנתאון הוא מבנה מתקופת רומא העתיקה הנמצא ברומא, בירת איטליה. מקור השם "פנתאון" ממילה יוונית שפירושה "מקום [סגידה ל]כל האלים". השימוש בשם בהקשר זה רווח בתקופה ההלניסטית שבה סגדו לכל האלים באופן קולקטיבי. מכאן שאוב ייעודו המשוער של המבנה, אם כי לא ידוע בדיוק לאיזו כת השתייך. המבנה הוקם לראשונה ביוזמתו של אגריפה, תחת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס (27 לפנה"ס – 14 לספירה), כחלק ממתחם שדה מרס. המבנה נהרס על ידי ברקים ואש ונבנה מחדש מספר פעמים, בשנים 80 ו-100 לספירה. הפנתאון הניצב כיום ברומא, משויך לתקופתו של הקיסר אדריאנוס, והדעה הרווחת במחקר היא שבנייתו החלה לא לפני 117 וחנוכתו הייתה בין השנים 126-128. בעת העתיקה, לצד תפקודו המשוער כמבנה בעל ייעוד דתי, שימש הפנתאון גם כמקום מפגשו של הסנאט הרומי. במאה ה-7 הוסב שימושו לכנסייה, המוכרת בשם "סנטה מריה רוטונדה". הפנתאון ברומא הוא המבנה הרומי המונומנטלי שנשמר באופן הטוב ביותר כ-1,900 שנה, ובחללו הפנימי ניתן למצוא שימוש בחיפוי שיש במגוון צבעים עשיר. אף על פי כן, הסביבה העירונית שלו השתנתה באופן דרמטי: מפלס הרחוב והפיאצה הוגבהו ב-10 עד 15 מטרים. מבנים מימי הביניים ומתקופת הרנסאנס נבנו על גבי מחצית משטח הפורום הרומי המקורי שהיה בקדמתו, והמבנים העתיקים שתחמו אותו בעבר מדרום, מזרח ומערב, נעלמו כולם. |
עריכה - תבנית - שיחה |
16 בספטמבר 2023 | ![]() רִזָא שָׁאָה פָּהלַוִוי (בפרסית: رضاشاه پهلوی, תעתיק מדויק: רִצָ'אשַׁאה פָּהלַוִי; 16 במרץ 1878 – 26 ביולי 1944; בלידתו נקרא רזא חָ'אן, פרסית: رضاخان) היה קצין איראני בכיר, שעלה לשלטון באיראן ב-1925 בהפיכה צבאית. פהלווי ייסד שושלת על שמו ששלטה באיראן עד המהפכה האיראנית ב-1979. בעקבות הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן ב-1941, אולץ לוותר על כיסאו לטובת בנו. ח'אן מכונה לעיתים "רזא שאה הגדול" (رضا شاه بزرگ), תואר שנועד לפאר את חשיבותו ומורשתו ההיסטוריים. ב־1925 הכריז על עצמו שאה. הוא קידם תהליך מודרניזציה בארצו, ופעל לחיזוק הלאומיות האיראנית. בתקופת שלטונו התבצעו רפורמות רבות, והתהדקו קשרי איראן עם שכנותיה. פהלווי ריכז את השלטון בטהראן, הקים רשת חינוך ארצית, ייסד אוניברסיטה בטהראן, צמצם את סמכויות בתי הדין הדתיים לענייני ירושה ואישות ומיסד אותם בבתי הדין הממשלתיים, אסר על נשים להתכסות בצ'אדור, חוקק חוק המחייב גברים לחבוש כובעים אירופיים, לענוד עניבות וללבוש חליפות, וטיפח את הלאומיות האיראנית. לאחר שנים בגולה נפטר רזא ח'אן בשנת 1944 בדרום אפריקה, ונקבר בקהיר שבמצרים. ב-1950 הוחזרו שרידי הגופה לאיראן ונקברו בטהראן. זמן קצר לפני המהפכה האיראנית, ב-14 בינואר 1979, הועברו שרידיו חזרה למצרים. בשנת 2016 נתגלתה כביכול גופתו החנוטה בעת שיפוץ במדרשה שהוקמה על חורבות המאוזוליאום שלו אחרי המהפכה האיראנית. |
עריכה - תבנית - שיחה |
17 בספטמבר 2023 | ![]() זירת חצי האי האפניני במלחמה הפונית השנייה הייתה זירת הלחימה העיקרית במסגרת המערכה הצבאית בין קרתגו לרפובליקה הרומית. הלחימה בזירה זו נמשכה 15 שנים, החל מפלישת צבאו של חניבעל לחצי האי האפניני (איטליה של היום) בשנת 218 לפנה"ס, ועד לפינוי חצי האי על ידי צבאותיהם של חניבעל ומאגו ברקה, בשנת 203 לפנה"ס. ניתן לחלק את הלחימה בזירת חצי האי האפניני לשני שלבים עיקריים: בשלב הראשון (216–218 לפנה"ס) הייתה היוזמה האסטרטגית בידיו של חניבעל. שלב זה, שהחל עם פלישתו של חניבעל לחצי האי האפניני, התאפיין בשורת ניצחונות בקרבות גדולים מול צבאות רומיים, ניצחונות ששיאם היה בקרב קאנאי, ובמעבר חלק מבעלות בריתה של רומא בחצי האי לצידו של חניבעל. בשלב השני של המלחמה (203–215 לפנה"ס) עברה היוזמה בהדרגה לידי הצד הרומאי, שהצליח להשתלט מחדש על רוב שטח חצי האי האפניני ולדחוק את צבאו של חניבעל לאזור מצומצם בחלקו הדרומי. שלב זה נפתח עם ההתאוששות של רומא מהתבוסה בקרב קאנאי; הוא מתאפיין בהיעדר קרבות גדולים בין הצדדים היריבים, ובאימוץ אסטרטגיה של התשה על ידי ההנהגה הרומאית. שלב זה הסתיים באילוץ הצבא הקרתגי לפנות את מאחזו בחצי האי האפניני בעקבות נחיתת צבאו של סקיפיו אפריקנוס בצפון אפריקה. למרות כישלון ניסיונו של חניבעל להכניע את רומא באמצעות פלישת צבאו לחצי האי האפניני, הוא הצליח להעביר את המלחמה לשטח האויב, ולרתק את הכוחות העיקריים של הצבא הרומאי ללחימה נגדו במשך 15 שנה. |
עריכה - תבנית - שיחה |
18 בספטמבר 2023 | ![]() אֶצִי, איש הקרח הוא כינוי שניתן לגופתו החנוטה בקרח של אדם שחי לפני כ-5,300 שנים, שהתגלתה בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. השם נגזר משם העמק שבו נמצאה המומיה, אֶצטאל, בהרי האלפים, בצפון איטליה (סמוך מאוד לגבולה עם אוסטריה). גופתו החנוטה של אצי היא הקדומה ביותר מן הגופות החנוטות שהתגלו באירופה, וייחודה בשימור היוצא מן הכלל של הרקמות הרכות ושל הלבוש, במקום שלד עצמות בלבד. חקירת גופתו של אצי איפשרה למדענים לפתוח צוהר לאנשי התקופה הכלקוליתית באירופה. הבדיקות הנרחבות שנערכו העלו מידע יקר ערך על תנאי חייו של אצי, הארוחות שאכל, מחלות מהן סבל, והעלו השערות מרתקות על דרך חייו והמקומות שבהם התגורר, וגם על הדרך שבה מת. ציודו של אצי האיר גם הוא באור ייחודי את התקופה שבה חי: בין השאר, נמצא כי אצי נעל נעליים עשויות עור, לבש מעיל גשם, היה מצויד בתרופות שונות והחזיק גרזן נחושת, פריט יקר ערך באותה תקופה. גופתו של אצי והציוד שנמצא סביבה מוצגים כיום במוזיאון לארכאולוגיה של דרום טירול, בעיר בולצנו באיטליה. |
עריכה - תבנית - שיחה |
19 בספטמבר 2023 | ![]() טיגר היה טנק גרמני כבד במלחמת העולם השנייה, אשר נכנס לייצור ב-1942. הטיגר תוכנן בתור 'טנק הבקעה' כבד, שתפקידו להוביל את המתקפה ולפרוץ את מערכי ההגנה של האויב. אף שהטיגר לא פותח כמענה ישיר לטנקים הסובייטיים מדגם T-34 ו-KV-1, שהוכיחו את עדיפותם על כל דגמי טנקים הגרמניים שהופעלו במהלך החודשים הראשונים של הפלישה הגרמנית לברית המועצות, הוא עלה עליהם בהרבה בכל הפרמטרים. בזמן כניסתו לשירות הצבא הגרמני נחשב הטיגר לטנק החזק ביותר בעולם בזכות שריונו העבה ותותח ה-88 מ"מ העוצמתי שלו, והוא הצליח לשמור על עדיפותו כמעט על כל סוגי הטנקים של בעלות הברית (למעט אולי הסטלין הסובייטי) עד תום המלחמה. במהלך המלחמה, רכש לעצמו הטיגר מוניטין כטנק אימתני בשדה הקרב, וגרם לאבדות כבדות לכוחות השריון של בעלות הברית. אף שמעולם לא היה זמין במספרים גדולים, בשל תהליך הייצור הארוך והמסובך שלו, הוא הצליח להותיר חותם על תכנון הטנקים של בעלות הברית, שנדרשו לספק פתרונות בתחום החימוש והמיגון לעליונותו של הטיגר. לצד יתרונותיו, היו לטיגר מספר מגרעות, שנבעו בחלקן מהעובדה שהיה מהונדס יתר על המידה, ובחלקן מהאצת כניסתו לשירות מבצעי (בדומה לטנק הפנתר). הוא היה כבד ואיטי, ובנוסף, תהליך הייצור שלו היה מסובך, ארך זמן ניכר, ודרש משאבים רבים. התוצאה הייתה, שרק כ-1,347 טנקי טיגר יוצרו במהלך המלחמה, כמות נמוכה בהרבה בהשוואה לטנקים של בעלות הברית שעמם נאלץ להתמודד, ולכן יכולתו להשפיע על תוצאות המערכה הצבאית הייתה מוגבלת ונקודתית. |
עריכה - תבנית - שיחה |
20 בספטמבר 2023 | ![]() הפרעת קשב במבוגרים היא הפרעה נוירו-התפתחותית והיא דומה להפרעת קשב. בדרך כלל, הפרעת הקשב באה לידי ביטוי ראשוני בגיל צעיר. עם זאת, האטיולוגיה של הפרעת קשב במבוגרים אינה שונה מזו שבילדים. בעבר נחשבה הפרעת קשב להפרעה הייחודית לתקופת הילדות, אך כיום יש הכרה בהימשכות שלה אל תוך החיים הבוגרים. עקב אופייה הכרוני, היא לא נעלמת גם בחיים הבוגרים של האדם, ולכן ניתן למצוא אותה בכל שכבות הגיל. התסמינים של הפרעת הקשב אצל מבוגרים דומים לאלו של הילדים, אך עוצמתם יכולה לדעוך עם הזמן כך שהביטוי שלהם יהיה מעודן יותר. אצל מבוגרים עם הפרע�� קשב רוב הקשיים שעולים קשורים בהתארגנות והתנהלות עצמית. בחיים הבוגרים קשיי הארגון יכולים להפריע לרכישת השכלה גבוהה, להשתלבות בעולם העבודה ולתפקוד ההורי של האדם במסגרת המשפחה. איתור מוקדם של אנשים עם הפרעת קשב מאפשר את מתן התמיכה וההנחיה הנחוצים. עם זאת, ישנם אנשים המגיעים לקבל טיפול ראשוני רק בבגרותם. העול הרגשי הנלווה להפרעת קשב בולט במיוחד בקרב אנשים שאובחנו לראשונה רק בגילאי הבגרות. בהתאם לכך, אנשים שאובחנו בילדות מראים יכולת הסתגלות גבוהה יותר להפרעת הקשב, ומדווחים על פחות בעיות רגשיות-חברתיות בהשוואה לאנשים שאובחנו בגיל מבוגר. |
עריכה - תבנית - שיחה |
21 בספטמבר 2023 | אחר צהריים של פורענות הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמת פשע שיצא לאקרנים בשנת 1975, בבימויו של סידני לומט ובכיכובם של אל פצ'ינו, ג'ון קאזאלה וכריס סרנדון.
הסרט מבוסס על אירוע אמיתי ומתאר שוד בנק שביצעו ג'ון וויטוביץ' וסאל נטורילה בברוקלין שבניו יורק ב-22 באוגוסט 1972, במהלכו התבצרו במבנה והחזיקו בבני הערובה במשך 14 שעות. את השוד יזם וויטוביץ' שהיה הומוסקסואל וביקש לממן ניתוח לשינוי מין עבור בן זוגו הטרנסקסואל. הסרט מתאר בצורה כרונולוגית את השתלשלות האירועים, את היחסים בין השודדים, המשטרה ובני הערובה, וכן את העניין הציבורי שהתעורר באירוע במהלך התרחשותו. "אחר צהריים של פורענות" נחשב לסרט המייצג את עשייתו הקולנועית של סידני לומט, המתבטאת בעיסוק רב בפשע, בשבריריותו של החוק והצדק ואי-יושרה של המשטרה, ובצילומיו בניו יורק המביאים לידי ביטוי את אופייה וקצבהּ הייחודי של העיר. ג'ון וויטוביץ' עצמו צפה בסרט מכלאו, וביקר אותו באופן מפורט במכתב ששלח לניו יורק טיימס ולא פורסם מעולם. הסרט ידוע בהתייחסותו האנטי-ממסדית לאירוע ולנושאים חברתיים-אזרחיים אחרים, והוא היה מועמד לשישה פרסי אוסקר ולשבעה פרסי גלובוס הזהב, וזכה בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר. בנוסף, הוא דורג במקום השני ברשימת "עשרת סרטי השוד הטובים ביותר אי-פעם" של מגזין Movie Magic הבריטי. |
עריכה - תבנית - שיחה |
22 בספטמבר 2023 | ![]() ויליאם וורת' בלקנאפ היה עורך דין, איש צבא ופוליטיקאי אמריקאי, ששירת כקצין בצבא האיחוד במלחמת האזרחים האמריקנית וכיהן כפקיד ממשל באיווה וכמזכיר המלחמה של ארצות הברית בממשל נשיא ארצות הברית יוליסס ס. גרנט. בלקנאפ נולד במדינת ניו יורק. ב-1848 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת פרינסטון, למד משפטים במשרדו של עורך דין מג'ורג'טאון וב-1851 התקבל ללשכת עורכי הדין. הוא עבר לאיווה, שם הוא עסק בעריכת דין בשותפות עם ראלף פ. לאו. בלנקאפ נכנס לחיים הפוליטיים כחבר המפלגה הדמוקרטית וכיהן תקופת כהונה אחת כחבר בית הנבחרים של איווה. עם פרוץ מלחמת האזרחים ב-1861 התגייס בלקנאפ לצבא האיחוד. הוא לחם בשירות המיליציה של איווה בתחילה בדרגת קפטן ולאחר מכן מונה למייג'ור ברגימנט הרגלים המתנדבים ה-15 של איווה. הוא השתתף באין ספור קרבות, כולל קרב שילה והמצור על קורינת', שירת כמפקד רגימנט, בריגדה, דיוויזיה וגיס, ושימש במגוון של תפקידי מטה. בתום המלחמה קודם בלקנאפ לדרגת בריגדיר גנרל בצבא המתנדבים וקיבל דרגת ייצוג של מייג'ור גנרל. לאחר שדחה הצעה למינוי בצבא הסדיר, התמנה בלקנאפ לגובה המיסים של איווה על ידי הנשיא אנדרו ג'ונסון. בתפקיד זה הוא שימש ארבע שנים. ב-1869 הוא מונה על ידי הנשיא יוליסס ס. גרנט למזכיר המלחמה. במהלך כהונתו בתפקיד זה הוא הזמין ציורי דיוקן של כל מזכיר המלחמה לדורותיהם מתוך כוונה ליצור אוסף שלם לקראת יום העצמאות המאה של ארצות הברית. ב-1871 נחקר בלקנאפ על ידי הקונגרס, לאחר שהיה מעורב ישירות במכירת כלי נשק ותחמושת לצרפת, בשעה שארצות הברית הייתה לכאורה נייטרלית במלחמת צרפת–פרוסיה. באותה שנה ארגן בלקנאפ סיוע לקורבנות השרפה הגדולה של שיקגו. במהלך תקופת השיקום פעלה מחלקת המלחמה וצבא ארצות הברית בניהולו של בלקנאפ ובפיקוחם של הנשיא גרנט ושל משרד התובע הכללי לניהול מדינות הקונפדרציה לשעבר ולנסות ליישם שינויים בממשל ובכלכלה, במקביל להגנת העבדים המשוחררים מאלימות שהלכה וגברה. בלקנאפ תמך במדיניות השיקום של גרנט, שרוב חברי המפלגה הדמוקרטית התנגדו לה. ב-1875 סיכמו בחשאי גרנט, בלקנאפ וחברים אחרים בקבינט על הוצאת הכוחות מהגבעות השחורות לאחר שהתגלה במקום זהב. ארצות הברית הגנה על האזור ממתיישבים לבנים כחלק מהברית שלה עם שבטי הלקוטה. נסיגת הכוחות אפשרה בהלה לזהב של מתיישבים לבנים וארצות הברית תפסה דה פקטו את הבעלות על השטחים הללו לאחר שהלקוטה סירבו למכור את אדמותיהם המקודשות. ב-1876, הובילה "שערוריית עמדת הסחר" בפורט סיל להתפטרותו של בלקנאפ, להדחה על ידי הקונגרס שנשלט על ידי הדמוקרטים ולמשפט בפני הסנאט. בעוד שרוב הסנאטורים הצביעו בעד הרשעתו, חסר להם הרוב של שני שלישים הקולות הדרוש ובלקנאפ זוכה. הוא המשיך לעסוק בעריכת דין בוושינגטון די. סי., המשיך להיות פופולרי בקרב ותיקי מלחמת האזרחים באיווה והיה פעיל עד למותו מהתקף לב ב-1890. אחד ההיסטוריונים תיאר את בלקנאפ כאדם הן של סגולות והן של פגמים, עורך דין, איש ממשל וקצין מוכשר, אך כמי ששחיתותו האישית האפילה על תכונותיו החיוביות. |
עריכה - תבנית - שיחה |
23 בספטמבר 2023 | ![]() טובה סַנְהֶדְראי-גולדרייך (1906, טרנופול – 1993, ירושלים) הייתה פעילה מרכזית בזרם הציונות הדתית והסוציאליסטית בישראל, ממייסדות ארגון הפועלות של הפועל המזרחי ומראשותיו, חברת הכנסת מטעם סיעת מפד"ל (האישה הדתייה הראשונה שנבחרה לכנסת), יושבת ראש תנועת "אמונה" ומייסדת הארגון הראשון לשירות לאומי לבנות. |
עריכה - תבנית - שיחה |
24 בספטמבר 2023 | ![]() בעיית תכנון ליניארי היא בעיית אופטימיזציה של ביטוי ליניארי תחת אילוצים ליניאריים. כלומר, בהינתן משתנים ומערכת של אי-שוויונות בין משוואה ליניארית על הערכים לבין קבוע, למצוא את הערך המקסימלי או המינימלי שפונקציה ליניארית כלשהי יכולה לקבל. לבעיות אלה חשיבות גדולה במתמטיקה, במדעי המחשב ואף בתחומים כמו כלכלה וחקר ביצועים. לבעיות אלו פותחו אלגוריתמים שונים כגון שיטת הסימפלקס, אשר רצים בסיבוכיות שונה ומתאימים לבעיות שונות, והן נתונות למחקר מתמיד. וריאציה על הבעיה בעלת חשיבות מיוחדת היא תכנון ליניארי בשלמים – אותה בעיה בתוספת הדרישה שהמשתנים יקבלו ערכים שלמים. בעיה זאת היא NP-שלמה וגם היא נחקרה רבות. לבעיות תכנון ליניארי שימושים רבים ומגוונים, למשל, תכנון תקציב, ניתוב, תכנון דיאטה, הקצאת משאבים, תכנון תחבורה, מציאת אסטרטגיה אופטימלית ועוד. הן נחקרו לראשונה על ידי לאוניד קנטורוביץ' וצ'אלינג קופמאנס (שזכו על מחקרים אלה בפרס נובל לכלכלה) החל משנות השלושים והארבעים של המאה העשרים. |
עריכה - תבנית - שיחה |
25 בספטמבר 2023 |
אשדוד היא עיר במחוז הדרום והשישית בישראל בגודל אוכלוסייתה. נוסדה כמועצה מקומית ב-1956 והוכרזה כעיר ב-1968. העיר שוכנת לחופו של הים התיכון, מדרום ליבנה, מצפון לאשקלון וממערב לגן יבנה. בשטחה זורם נחל לכיש. אשדוד קרויה על שם אחת מחמש ערי פלשתים ששכנו באזור. גם איסדוד – עיירה ערבית שהוקמה במאה השביעית, שכנה כ-3 ק"מ מדרום-מזרח למקום שבו הוקמה אשדוד "החדשה", וננטשה במהלך מלחמת העצמאות – נקראה על שם עיר פלשתית זו. עוד בראשית ימיה הייתה אשדוד עיר נמל, ואחד מסמליה המובהקים עד היום הוא נמל אשדוד, אחד משלושת נמלי המסחר של ישראל (יחד עם נמל חיפה ונמל אילת). אשדוד נבנתה על ידי עולים, וכבר מאז הקמתה היא עיר קולטת עלייה. העולים יצרו בעיר אינטגרציה חברתית, מבלי לאבד את הזהות המיוחדת של הקהילות מהן באו. אשדוד תוכננה בתכנון מוקדם ומחולקת לרבעי מגורים ולרבעים מעורבי שימושים, מה שתרם רבות להצלחתה ולהתפתחותה כעיר בישראל. העיר חברה בארגון פורום ה-15. |
עריכה - תבנית - שיחה |
26 בספטמבר 2023 | ![]() אוטיזם הוא שונות נוירולוגית הנגרמת משילוב של גורמים סביבתיים, תורשתיים וגנטיים. זוהי תסמונת קלינית המתאפיינת בקשיים שונים בתחום הקשרים הבין-אישיים, בתחום החברתי, השפתי והתקשורתי. מאפיינים נוספים שבדרך כלל מופיעים אצל אוטיסטים הם התנהגות סטראוטיפית וחזרתית, תחומי עניין מצומצמים ובעיות בוויסות החושי ובוויסות הרגשי. לפני 2013 היה נהוג לחלק את הספקטרום האוטיסטי למספר אבחנות נפרדות, שכללו אוטיזם קלאסי, תסמונת אספרגר, וקבוצת תסמונות בשם "הפרעה התפתחותית נרחבת" (באנגלית: Pervasive Developmental Disorder ובקיצור PDD). אולם לאחר פרסום DSM-5 ו-ICD-11 בוטלו האבחנות הנפרדות, וכל האבחנות אוחדו לאבחנה יחידה בשם "Autism Spectrum Disorder", המוכרת גם בראשי התיבות ASD. הספקטרום האוטיסטי מתאפיין בשונות נוירולוגית, כלומר שונות בתהליכי חשיבה, ובשונות תפיסתית שמתבטאת בשונות בתהליכי עיבוד מידע חושי. מחקרים מראים כי לאוטיזם יש קשר גנטי תורשתי – קיים מתאם גבוה בין שכיחות האוטיזם לבין קשר משפחתי. מכיוון שאוטיזם הוא ספקטרום, לא כל המאפיינים המזוהים עם אוטיזם מופיעים אצל כל אוטיסט. יתרה מכך, המאפיינים מתבטאים אצל כל אוטיסט בצורה שונה ובעצימות שונה. ישנם אוטיסטים בעלי צורכי תמיכה גבוהים, חלקם אינם מדברים כלל, וכן אוטיסטים אחרים שצריכים מעט מאוד תמיכה מהסביבה. בנוסף, הצורך בתמיכה עשוי אף להשתנות אצל אותו אדם בהתאם לסיטואציה. |
עריכה - תבנית - שיחה |
27 בספטמבר 2023 | ![]() יאו מינג (נולד ב־12 בספטמבר 1980) הוא כדורסלן סיני מקצועני לשעבר. שיחק בקבוצת יוסטון רוקטס ובנבחרת סין בעמדת הסנטר. הוא השתתף עם נבחרת סין בשלוש אולימפיאדות ובשתי אליפויות עולם, והוביל את נבחרתו לרבע הגמר באולימפיאדת אתונה ובאולימפיאדת בייג'ינג. יאו נולד בשאנגחאי. כילד החל לשחק במועדון המקומי, שאנגחאי שארקס. בשנת 1997 הצטרף לקבוצה הבוגרת, ושיחק בה במשך חמש שנים. לאחר שהיה שותף לזכייתה של קבוצתו באליפות סין ב־2002, נבחר על ידי יוסטון רוקטס במקום הראשון בדראפט ה-NBA. יאו הצליח להשתלב ביוסטון וזכה בתארים אישיים: כבר בעונתו הראשונה בה נבחר לחמישיית הרוקיז של השנה, נבחר פעמיים לחמישייה השנייה של העונה ושלוש פעמים לחמישייה השלישית של העונה; כמו כן נבחר לשחק במשחק האולסטאר בכל שבע עונותיו בליגה. הוא העפיל עם יוסטון חמש פעמים לסיבוב הראשון במשחקי הפלייאוף. עם זאת, הקריירה שלו נקטעה מספר פעמים עקב פציעות. ב־2011 הכריעו אותו פציעותיו, והוא הודיע על פרישה ממשחק פעיל. |
עריכה - תבנית - שיחה |
28 בספטמבר 2023 | ![]() פרוטו-הודו-אירופית היא השפה האם המשוערת של כל השפות ההודו־אירופיות. על פי ההערכות ישנם בימינו כ־3.5 מיליארד דוברי שפות שהתפתחו מן השפה הפרוטו־הודו־אירופית, מחצית מאוכלוסיית העולם בקירוב. אבי רעיון השפה האם המשותפת הפרוטו־הודו־אירופית היה ויליאם ג'ונס, עורך דין בריטי שנשלח בשנת 1783 לכהן כשופט בכלכותה (כיום קולקטה) שבהודו בשירות הוד מלכותו. במסגרת תפקידו למד ג'ונס את שפת הסנסקריט המקומית והבחין בדמיון בינה לבין שפות אירופיות שהכיר. הדמיון בין שפות אלה עורר אצלו תמיהה, שכן לא הייתה אמורה להתאפשר שאילת מילים משפה אחת לאחרת בשל הריחוק הגאוגרפי בין אירופה להודו. לפיכך סבר ג'ונס כי מוצאן של שפות אלה משותף. הבלשנים מצאו את החוקיות השיטתית אשר עומדת בבסיס התפתחותם של עיצורים ותנועות משפה לשפה ונקראת מעתק הגאים. כך הצליחו החוקרים לשחזר בשפה כ־4,000 שורשים וחוקי דקדוק רבים. בפרוטו־הודו־אירופית שוחזרו 25 עיצורים, 4 תנועות ו־8 יחסות, וכן מין משותף לזכר ולנקבה. הבלשנים השתמשו בבלשנות השוואתית כדי לאתר את הגרסה הנפוצה ביותר של מילה מסוימת בשפות שונות מאותה המשפחה ולשחזר את המילה המקורית המשוערת בשפה האם של אותה משפחת שפות. כך למשל, המילה "אבא" היא "פַּטֵרַס" ביוונית, "פָּאטֶר" בלטינית, "פִּיטָאר" בסנסקריט, "פֶּדַר" בפרסית, "פָאדֶ'ר" באנגלית ו"הָאיְר" בארמנית. בפרוטו־הודו־אירופית שוחזרה המילה כ"פְּחטֵר". נכון למאה ה־21, הגישה המובילה במחקר היא "ההיפותזה הקורגנית". לפי גישה זו, רוכבי סוסים מערבות אירואסיה הקרויים "תרבות יאמניה" היו דובריה הראשונים של השפה הפרוטו־הודו־אירופית והפיצו אותה בכוח לפני כ־6,000 שנה, עם נדידתם מדרום רוסיה לאירופה ולהודו. בני יאמניה היו הראשונים שבייתו סוסים, וכישורים אלה אפשרו להם להפיץ את שפתם במהירות. מאוצר המילים המשוחזר של השפה ניתן ללמוד רבות על התרבות של דובריה. בשל מיומנותם בחקלאות כללה השפה כינויים רבים לחיות משק ולגוריהן וכן מילים רבות הקשורות בעבודת אדמה, כגון חרישה וזריעה. בשפה זאת לא הייתה מילה ל"ים", ולכן מסיקים כי שבטים אלה חיו באזור ללא מוצא לים. הדמיון בין המיתולוגיות בהודו לבין אלו שהתפתחו באירופה – המיתולוגיה ההינדואית, היוונית, הרומית, והנורדית – אף איפשר לשחזר באופן דומה את המיתולוגיה הפרוטו־הודו־אירופית, בתהליך הקרוי מיתולוגיה השוואתית. האל האב היה אל השמיים, "דְיֵאוּס פְּחטֵר", בדומה לזאוס היווני וליופיטר הרומי. גם במיתולוגיה זאת היה אל שמש בשם "סֶחוּל" וסמלו מרכבה רתומה למספר סוסים – בדומה להליוס היווני, לסול הנורדי ולסוּרְיָה ההינדואי. |
עריכה - תבנית - שיחה |
29 בספטמבר 2023 | ![]() ג'וֹן דֶזְמוֹנְד בֶּרְנַל היה קריסטלוגרף ופיזיקאי יליד אירלנד. ברנל היה מחלוצי הביולוגיה המולקולרית, ואת עיקר מחקריו בתחום ערך בשנות ה-30 במעבדת קוונדיש שבאוניברסיטת קיימברידג'. הקים את המחלקה לקריסטלוגרפיה בקולג' בירקבק שבאוניברסיטת לונדון, אחד המרכזים החשובים בתחום בבריטניה. בתקופת מלחמת העולם השנייה הועסק כיועץ מדעי בתחום ההגנה האזרחית ואחר כך כיועץ מדעי של המטה למבצעים משולבים. בתפקידו זה היה שותף לתכנון הפלישה לנורמנדי. אחרי המלחמה השתתף בהקמת האיגוד הבינלאומי לקריסטלוגרפיה והיה נשיאו בין השנים 1963–1966. ברנל דגל בהשתתפות פעילה של הממשלה בתכנון ובתקצוב המחקר המדעי. כקומוניסט אדוק מאז תקופת לימודיו באוניברסיטה ראה בברית המועצות את המודל המושלם למדינה הפועלת לטובת אזרחיה, ופעל בשנים שאחר מלחמת העולם השנייה בהנהגת ארגוני עובדים וארגונים פציפיסטיים שפעלו בחסות ברית המועצות. ברנל היה כותב פורה ופרסם למעלה מ־200 ספרים ומאמרים בתחומים מגוונים, החל במחקרים מדעיים וכלה בעתידנות ובסוציולוגיה של המדע. |
עריכה - תבנית - שיחה |
30 בספטמבר 2023 | ![]() בואינג AH-64 אפאצ'י הוא מסוק קרב דו-מושבי בתצורת טנדם, בעל שני מנועי סילון מסוג טורבו-ציר, מתוצרת ארצות הברית. מערכת הכינון והחימוש של האפאצ'י כוללת מערכת חיישנים המותקנת בחרטומו שנועדה לרכישת מטרות ולראיית לילה, תותח אוטומטי בקוטר 30 מ"מ המותקן בין שני כני הנסע הראשיים בחלקו הקדמי של גוף המסוק ועוד ארבע נקודות לתליית חימוש המותקנות על הכנפיים הקצרות של המסוק. על נקודות החימוש ניתן להתקין טילי AGM-114 הלפייר נגד טנקים ופודים לרקטות מסוג הידרה 70. בתכנון המסוק הושקע מאמץ רב לבניית יכולת הישרדות, ביניהן יתירות של מערכות. באמצע שנות ה-70 של המאה ה-20 החל צבא ארצות הברית בתוכנית שנקראה "מסוק קרב מתקדם" (Advanced Attack Helicopter, AAH) ונועדה להחליף את מסוקי הקרב מדגם בל AH-1 קוברה. חברת יוז איירקראפט החלה בתכנונו של המסוק, שנקרא תחילה דגם 77. אב הטיפוס, שסומל YAH-64, המריא לראשונה ב-30 בספטמבר 1975. ב-1976 העדיף הצבא את הדגם של חברת יוז על פני הדגם המתחרה של חברת בל, וב-1982 אושר ייצור המסוק בקנה מידה מלא. בצבא ארצות הברית נקרא המסוק "אפאצ'י", על שם שבט האינדיאני בעל אותו שם, כחלק מהמסורת בצבא ארצות הברית לכנות מסוקים על שם שבטים אלה. פיתוח המסוק וייצור המשיך גם לאחר שחברת יוז נרכשה על ידי מקדונל דאגלס ב-1984, והמסוק נכנס לשירות בצבא ארצות הברית באפריל 1986. במרץ 1997 סופקו לצבא המסוקים הראשונים מדגם AH-64D לונגבאו. ייצור המסוק ממשיך גם לאחר המיזוג בין מקדונל דאגלס ובואינג. נכון לשנת 2020 יוצרו למעלה מ-2,400 מסוקי AH-64, מן הדגמים השונים. |
עריכה - תבנית - שיחה |
ערכים מומלצים | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
|