Džon Drajden
Džon Drajden | |
---|---|
![]() | |
Datum rođenja | 19 avgust 1631 |
Mesto rođenja | Oldvinkl, Northemptonšir Engleska |
Datum smrti | 12. maj 1700. (68 god.) |
Mesto smrti | London Engleska |
Prebivalište | Engleska |
Državljanstvo | englesko |
Univerzitet | Vestminsterska škola Triniti koledž, Kembridž |
Zanimanje | pesnik, književni kritičar, dramatičar, libretista |
Džon Drajden (19. avgust 1631 – 12. maj 1700) bio je engleski pesnik, književni kritičar, prevodilac i dramaturg, koji je prvi dobio zvanje engleskog pesnika laureata 1668. godine.[1]
On se smatra dominantnom ličnošću u književnom životu restoratorske Engleske. Njegov uticaj je bio izražen do te mere da je to razdoblje postalo poznato u književnim krugovima kao drajdensko doba. Romantičarski pisac, Ser Volter Skot, ga je nazvao „Slavnim Džonom”.[2]
Rani život
[уреди | уреди извор]Drajden je rođen u seoskoj parohiji Oldvinkl blizu Trapstona u Northemptonširu, gde je njegov deda po majci bio rektor Svih Svetih. On je bio najstarije od četrnaestoro dece rođene u porodici Erazma Drajdena i Meri Pikering, unuka ser Erazma Drajdena, prvog barona (1553–1632), i supruge Fransis Vilks, puritanskog zemljoposednika koji je podržavao puritanski pokret i parlament. On je bio je rođak Džonatana Svifta. Kao dečak, Drajden je živeo u obližnjem selu Tičmarš, gde je verovatno i stekao svoje prvo obrazovanje. Godine 1644, poslat je u Vestminstersku školu kao kraljevski stipendista, gde je upravnik bio dr Ričard Bazbi, harizmatični učitelj i strogi disciplinar.[3] Pošto je u ustanovu ponovo osnovala Elizabeta I, Vestminster je tokom ovog perioda prihvatio sasvim drugačiji verski i politički duh koji je podsticao rojalizam i visoko anglikanstvo. Šta god da je Drajden odgovorio na ovo, on je očigledno poštovao upravnika i kasnije će poslati dva svoja sina u školu u Vestminsteru.
Kao humanistička javna škola, Vestminster je održavao nastavni plan i program koji je obučavao učenike u umetnosti retorike i predstavljanju argumenata za obe strane datog pitanja. Ovo je veština koja će ostati kod Drajdena i uticati na njegovo kasnije pisanje i razmišljanje, jer veliki njegovog rada deo pokazuje ove dijalektičke obrasce. Vestminsterski nastavni plan i program uključivao je nedeljne prevodilačke zadatke koji su razvili Drajdenovu sposobnost asimilacije. Ovo je takođe bilo izloženo u njegovim kasnijim radovima. Njegove godine u Vestminsteru nisu bile bez ikakvih događaja, a njegova prva objavljena pesma, elegija sa snažnim rojalističkim osećajem o smrti njegovog školskog druga Henrija, lorda Hejstingsa od malih boginja, aludira na pogubljenje kralja Čarlsa I, koje se dogodilo 30. januara 1649. godine, veoma blizu škole u kojoj se dr Bazbi prvo molio za kralja, a zatim zaključao svoje đake kako bi sprečio da prisustvuju spektaklu.
Godine 1650, Drajden je otišao na Triniti koledž u Kembridžu.[4] Ovde je doživeo povratak religioznom i političkom etosu svog detinjstva: učitelj Trojstva je bio puritanski propovednik po imenu Tomas Hil koji je bio rektor u Drajdenovom rodnom selu.[5] Iako postoji malo konkretnih informacija o Drajdenovim dodiplomskim godinama, on je sigurno sledio standardni nastavni plan i program klasika, retorike i matematike. Godine 1654, stekao je diplomu i diplomiravši na vrhu liste za Triniti te godine. U junu iste godine umro je Drajdenov otac, ostavivši mu posed koja je donela malo prihoda, ali je to bilo nedovoljno za život.[6]
Vrativši se u London tokom protektorata, Drajden je dobio posao kod državnog sekretara Olivera Kromvela, Džona Tarloa. Ovo imenovanje je možda bilo rezultat uticaja koji je u njegovo ime vršio njegov rođak Lord Čamberlejn, ser Gilbert Pikering. Na Kromvelovoj sahrani 23. novembra 1658. Drajden je učestvovao sa puritanskim pesnicima Džonom Miltonom i Endruom Marvelom. Ubrzo nakon toga objavio je svoju prvu važnu pesmu, Heroic Stanzas (1659), hvalospev o Kromvelovoj smrti, koji je oprezan i razborit u svom emotivnom prikazu. Godine 1660, Drajden je proslavio restauraciju monarhije i povratak Čarlsa II sa Astraea Redux, autentičnim rojalističkim panegirikom. U ovom delu međuvlada je ilustrovana kao vreme haosa, a Čarls je viđen kao obnovitelj mira i reda.
Kasniji život i karijera
[уреди | уреди извор]Nakon restauracije, kako se Drajden brzo uspostavio kao vodeći pesnik i književni kritičar svog vremena, on je svoju odanost preneo na novu vladu. Zajedno sa Astraea Redux, Drajden je pozdravio novi režim sa još dva hvalospeva: Njegovom svetom veličanstvu: Hvalospev o njegovom krunisanju (1662) i Mom lordu kancelaru (1662). Ove pesme sugerišu da je Drajden nastojao da se dodvori mogućem pokrovitelju, ali je umesto toga trebalo da zarađuje za život pisanjem za izdavače, a ne za aristokratiju, a time i za čitalačku publiku. Ove i druge njegove nedramske pesme su povremene - to jest, one slave javne događaje. Dakle, one su pisane za naciju, a ne za sebe, a pesnik laureat (kao što će kasnije postati) dužan je da godišnje napiše izvestan broj njih.[7] U novembru 1662. godine, Drajden je predložen za članstvo u Kraljevskom društvu i izabran je za ranog člana. Međutim, Drajden je bio neaktivan u poslovima tog društva i 1666. godine je izbačen zbog neplaćanja dažbina.
Oko 20 časova 18. decembra 1679, Drajdena su napali u Rouz aleji iza gostionice Lam & Flag, u blizini njegove kuće u Kovent Gardenu. Napad su izveli nasilnici koje je unajmio grof od Ročestera,[8][9] sa kojim je imao dugoročni stalni sukob.[10] Ta gostionica je bila poznata po organizovanju nagradnih borbi, zbog čega je dobila nadimak „Kanta krvi“.[11]
Drajdenova pesma, „Esej o satiri“, sadržala je brojne napade na kralja Čarlsa II, njegove ljubavnice i dvorjanke, ali najviše na grofa od Ročestera, ozloglašenog ženskaroša.[12]
Izabrani radovi
[уреди | уреди извор]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6c/The_Hind_and_the_Panther_1687.jpg/220px-The_Hind_and_the_Panther_1687.jpg)
![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cb/Alexander%27s_Feast_page_6.jpg/220px-Alexander%27s_Feast_page_6.jpg)
Dramski radovi
[уреди | уреди извор]Navedeni datumi se odnose na prvu predstavu ili objavljivanje dela, i ukoliko to nije drugačije navedeno on su preuzeti i škotskih izdanja.[13]
- The Wild Gallant, komedija (1663/1669)
- The Rival Ladies, tragi-komedija (1663/1664)
- The Indian Queen, tragedija (1664/1665)
- The Indian Emperor, ili Špansko osvajanje Meksika (1665/)
- Secret Love, ili the Maiden Queen (1667/)
- Sir Martin Mar-all, ili Lažna nevinost, komedija (1667/1668)
- The Tempest, ili Začarano ostrvo, komedija (1667/1670), adaptacija sa Vilijamom Davenantom iz Šekspirovske Bure
- An Evening's Love, ili Rugobna astrologija, komedija (1668/1668)
- Tyrannick Love, ili Kraljevski mučenik, tragedija (1668 ili 1669/1670)
- Almanzor i Almahida, ili Špansko Osvajanje Granade, tragedija, Deo I & Deo II (1669 ili 1670/1672)
- Marriage-a-la-Mode, komedija (1673/1673)
- The Assignation, ili Ljubav u samostanu, komedija (1672/1673)
- Amboyna; ili Okrutnosti Holanđana prema engleskim trgovcima, tragedija (1673/1673)
- The Mistaken Husband (komedija) (1674/1675)[14]
- The State of Innocence, i Pad čoveka, opera (/1674)
- Aureng-Zebe, tragedija (1676/1676)
- All for Love, ili Svetski dobro izgubljen, tragedija (1678/1678)
- Limberham, or the Kind Keeper, komedija (/1678)
- Oedipus, tragedija (1678 ili 1679/1679), adaptacija Sofoklovog Edipa sa Natanielom Liom
- Troilus and Cressida, ili Prekasno nađena istina, tragedija (/1679)
- The Spanish Friar, ili Dvostruko otkriće (1681 ili 1682/)
- The Duke of Guise, tragedija (1682/1683) sa Natanielom Liom
- Albion and Albanius, opera (1685/1685)
- Don Sebastian, tragedija (1690/1690)
- Amphitryon, ili Dve sosije, komedija (1690/1690)
- King Arthur, ili Britansko bogatsvo, dramska opera (1691/1691)
- Cleomenes, the Spartan Hero, tragedija (1692/1692)
- Love Triumphant, ili Priroda će nadvladati, tragedija (1693 ili 1694/1693 ili 1694)
- The Secular Masque (1700/1700)
Drugi radovi
[уреди | уреди извор]![](http://178.128.105.246/content-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/cc/Jacobite_broadside_-_Portrait_of_Prince_James_as_a_young_boy_cropped.jpg/220px-Jacobite_broadside_-_Portrait_of_Prince_James_as_a_young_boy_cropped.jpg)
- Astraea Redux, 1660
- Annus Mirabilis (poema), 1667
- An Essay of Dramatick Poesie, 1668
- Absalom and Achitophel, 1681
- Mac Flecknoe, 1682
- The Medal, 1682
- Religio Laici, 1682
- Threnodia Augustalis, 1685
- The Hind and the Panther, 1687
- A Song for St. Cecilia's Day, 1687
- Britannia Rediviva, 1688, delo napisano radi obeležavanja rođenja Džejmsa, Princa od Velsa.
- Epigram on Milton, 1688
- Creator Spirit, by whose aid, 1690. prevod Raban Mavrovog Veni Creator Spiritus[15]
- The Works of Virgil, 1697
- Alexander's Feast, 1697
- Fables, Ancient and Modern, 1700
- Umetnost satire
- To the Memory of Mr. Oldham, 1684
Reference
[уреди | уреди извор]- ^ „John Dryden (British author)”. Encyclopædia Britannica. Приступљено 13. 5. 2014.
- ^ Scott, W. Waverley, vol. 12, chap 14, The Pirate: "I am desirous to hear of your meeting with Dryden". "What, with Glorious John?"
- ^ Hopkins, David, John Dryden, ed. by Isobel Armstrong, (Tavistock: Northcote House Publishers, 2004), 22
- ^ „Dryden, John (DRDN650J)”. Кембриџ база података алумниста. Универзитет у Кембриџу.
- ^ John Dryden The Major Works, ed. by Keith Walker, (Oxford: Oxford University Press, 1987), ix–x
- ^ John Dryden The Major Works, ed. by Keith Walker, (Oxford: Oxford University Press, 1987), x
- ^ Abrams, M.H., and Stephen Greenblatt eds. 'John Dryden' in The Norton Anthology of English Literature, 7th ed., (New York: Norton & Co, 2000), 2071
- ^ John Richardson, The Annals of London. University of California Press. 2000. стр. 156. ISBN 978-0520227958. Приступљено 30. 7. 2010.
- ^ Wilson, Harold J (1939). „Rochester, Dryden, and the Rose-Street Affair”. The Review of English Studies. 15 (59): 294—301. JSTOR 509792. doi:10.1093/res/os-XV.59.294.
- ^ „John Wilmot, 2nd Earl of Rochester”. luminarium.org. Приступљено 2. 8. 2010.
- ^ „The Lamb & Flag - Fuller's Pub and Restaurant London”. lambandflagcoventgarden.co.uk. Приступљено 5. 2. 2019.
- ^ Peschel, Bill (18. 12. 2008). „John Dryden Suffers For His Art (1679)”. Bill Peschel (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 13. 02. 2022. г. Приступљено 5. 2. 2019.
- ^ Walter Scott, ур. (1808). The Works of John Dryden. London: William Miller.
- ^ Authorship is unresolved; not included in Scott.
- ^ Hatfield, Edwin F., ed., The Church Hymn book, 1872 (n. 313, pp. 193–94), New York and Chicago
Literatura
[уреди | уреди извор]- The Works of John Dryden, 20 vols., ed. H.T. Swedenberg Jr. et al. (Berkeley and Los Angeles: University of California Press, 1956–2002)
- John Dryden The Major Works, ed. by Keith Walker, (Oxford: Oxford University Press, 1987)
- The Works of John Dryden, ed. by David Marriott (Hertfordshire: Wordsworth Editions, 1995)
- John Dryden Selected Poems, ed. by David Hopkins (London: Everyman Paperbacks, 1998)
- John Dryden Selected Poems, ed. by Steven N. Swicker and David Bywaters (London: Penguin Books, 2001) ISBN 978-0140439144
- Winn, James Anderson. John Dryden and His World (New Haven: Yale University Press, 1987)
- Eliot, T. S., "John Dryden," in Selected Essays (London: Faber and Faber, 1932)
- Hopkins, David, John Dryden, ed. by Isobel Armstrong (Tavistock: Northcote House Publishers, 2004)
- Oden, Richard, L. Dryden and Shadwell, The Literary Controversy and 'Mac Flecknoe (1668–1679) (Scholars' Facsimiles and Reprints, Inc., Delmar, New York, 1977)
- Wilding, Michael, 'Allusion and Innuendo in MacFlecknoe', Essays in Criticism, 19 (1969) 355-70
- Van Doren, Mark (2007). John Dryden: A Study of His Poetry. Read Books. ISBN 978-1406724882.
- Stark, Ryan. "John Dryden, New Philosophy, and Rhetoric," in Rhetoric, Science, and Magic in Seventeenth-Century England (Washington: Catholic University of America Press, 2009)
Spoljašnje veze
[уреди | уреди извор]- John Dryden на сајту Пројекат Гутенберг (језик: енглески)
- Džon Drajden на сајту Internet Archive (језик: енглески)
- Džon Drajden на сајту LibriVox (језик: енглески)
- Poems by John Dryden at PoetryFoundation.org
- John Dryden at the National Portrait Gallery, London