Július Gyula
Július Gyula (1985-ig: Molnár Gyula) (Budapest, 1958. július 28. –) magyar képzőművész, grafikus, festőművész, szobrász.
Július Gyula | |
Született | 1958. július 28. (66 éves)[1] Budapest |
Állampolgársága | magyar |
Foglalkozása |
|
Iskolái |
|
Kitüntetései |
|
Sablon • Wikidata • Segítség |
Életpályája
szerkesztés1977–1981 között a Magyar Képzőművészeti Főiskola grafika szakán tanult; Raszler Károly és Kocsis Imre tanítványaként. Az 1980-as évek elején grafikusként kezdődött pályája. 1981–1984 között a Magyar Képzőművészeti Egyetem sokszorosítógrafika szakán tanult; grafikusművész diplomát szerzett. 1984–1991 között a BudaStúdió Alkotóközösség művészeti vezetője volt. 1990–2000 között kulturális televíziós műsorok szerkesztő-műsorvezetője volt. 1991-ben Rómában volt ösztöndíjas. 2002-től a Triptichon Bt. művészeti vezetője. 2003–2008 között a Millenáris Kht. (2006-tól Jövő Háza Központ Kht.) kiállításszervezője és vezető kurátora volt. 2006–2007 között az általa létrehozott Pixel Galéria művészeti vezetője, és a Galériához kapcsolódó gyűjtemény vezetője a Jövő Háza Központban. 2008–2010 között a Millenáris Park külsős kurátoraként dolgozott. 2008–2013 között a NOVUS Művészeti Iskola tanára, az OKJ-s képzésben a Grafika szak vezetője volt. 2011–2013 között a Magyar Képzőművészeti Egyetem Doktori Iskolájában tanul. 2013–2015 között a BKF SZKI Grafika szak szakvezetője volt. 2015-ben szerezte meg DLA fokozatát. 2015-től a Budapesti Innovatív Gimnázium és Szakgimnázium Grafikus OKJ-s képzésének szakvezetője. 2016-tól a Budapesti Metropolitan Egyetem Grafika Intézetének vezetője. 2019–2023 között a Vizuális Kommunikácuó Tanszék vezetője, a Művészeti és Kreatívipari Kar dékánhelyettese.
Munkássága
szerkesztésGrafikát, festményt, installációt, videómunkát egyaránt készített, tevékenysége intermediálisnak tekinthető. Ebben az időszakban leginkább a mágnesesség foglalkoztatta. Grafikáinak, litográfiáinak formavilágában ötvözte a szocialista-realista művészet banális emblematikáját és a természettudományos kísérletek képi megfogalmazását. Az 1980-as évek végén anyaghasználata megváltozott. A rézkarc alapját képező savval maratott rézlemez vált műalkotássá, a nyomtatóformát installációként állította ki. Ezáltal a kémiai reakció fontos szerepet kapott a műalkotás létrejöttében. Anyaghasználatában a szegényes művészetre emlékeztet; gyűjtött és talált tárgyakból, rozsdás vasakból, ócska akkumlátorokból, rézdrótokból, kémiai csövekből, ólom és cinklemezekből, márványtöredékekből, jégkrémes pálcikákból hozta létre installációit, elvont és fogalmi modellek bemutatására. Kísérleteinek alapja metaforikus jellegű, a technikai fejlődés XX. század végi jelentőségére kérdez rá. Grafikáinak, installációinak megfogalmazásában ötvözte a geometrikus konstrukciót az expresszionisztikus megjelenítéssel.
Kiállításai
szerkesztés
Egyéniszerkesztés
|
Válogatott, csoportosszerkesztés |
Díjai
szerkesztés- Hermann Lipót-díj (1983)
- Fiatal Képzőművészek Stúdió Nívódíj (1987)
- Fiatal Képzőművészek Stúdiója Egyesület-díj (1988-1989)
- Derkovits Gyula képzőművészeti ösztöndíj (1989-1991)
- Stúdió nagydíja (1991)
- a Magyar Narancs Vándordíja (1992)
- Smohay-díj (1994)
- Volt (Soros) pályázat díja (1994)
- Munkácsy Mihály-díj (2007)
Jegyzetek
szerkesztés- ↑ https://resolver.pim.hu/auth/PIM110491, Július Gyula, 2022. július 20.
Források
szerkesztés- MTI Ki kicsoda 2009. Szerk. Hermann Péter. Budapest: Magyar Távirati Iroda. 2008. ISBN 978-963-1787-283
- Artportal.hu Archiválva 2024. február 2-i dátummal a Wayback Machine-ben
- Július Gyula - Fényfrottázsok
- Budapesti Metropolitan Egyetem adatlapja
További információk
szerkesztés- Kozma György: Toronyzene (Élet és Irodalom, 1988. szeptember 9.)
- Lóska L.: Az egypólusú mágnestől Lajka kutya kenotáfiumáig (Új Művészet, 1994/4.)
- Szipőcs Krisztina: Öveges professzor titkos kísérletei (Balkon, 1994/10.)
- Kovács P.: Nosztalgia nélkül - Július Gyula kiállítása (Új Művészet, 1995/1-2.)
- Szemethy Imre: Július Gyula (Mozgó Világ, 1995/8.)
- Lóska L.: Természettudományos művészet-interjú (Új Művészet, 1997/1.)
- Szabó Ákos-Kállai Tibor: Magyar festők és grafikusok életrajzi lexikona. Nyíregyháza, Kállainé Virágh Irén, 1997.
- Kortárs magyar művészeti lexikon II. (H–O). Főszerk. Fitz Péter. Budapest: Enciklopédia. 2000. ISBN 963-8477-45-8
- Magyar szobrászok adattára a szobrok aukciós és műkereskedelmi áraival. Összeállította: Szegedi László. Budapest, Alinea Kiadó, 2000.
- Révai új lexikona X. (Hom–Kac). Főszerk. Kollega Tarsoly István. Szekszárd: Babits. 2002. ISBN 963-927-280-9
- Who is Who Magyarországon. Kiegészítő kötet. 2. kiadás, 2004. Zug, Hübners blaues Who is Who, 2004.