Zelené barety
U.S. Army Special Forces | |
---|---|
![]() | |
Země | ![]() |
Existence | |
Druh vojska | Speciální jednotka |
Typ | Speciální operace |
Funkce | Hlavní úkoly:
|
Posádka | Fort Bragg, Severní Karolína |
Přezdívka | Green Berets, Quiet Professionals,[6] Soldier-Diplomats, Snake Eaters, Bearded Bastards[7] |
Motto | De Oppresso Liber |
Nadřazené jednotky | ![]() |
Účast | |
Bitvy |
|
Zelené barety je neoficiální název používaný pro některé speciální jednotky Armády Spojených států amerických - United States Army Special Forces (SF). Jejich základna Fort Bragg se nachází ve městě Fayetteville v Severní Karolíně. Oficiální motto jsou slova De opresso Liber (osvobodit utlačované).
Zelené barety jsou zaměřeny na devět doktrinálních misí: nekonvenční boj, zahraniční vnitřní obranu, přímé akce, protipovstalecký boj, speciální průzkum, boj proti terorismu, informační operace, kontraproliferace zbraní hromadného ničení a pomoc bezpečnostním silám. Jednotka klade důraz na jazykové, kulturní a výcvikové dovednosti při práci s cizími jednotkami; od rekrutů se vyžaduje, aby se naučili cizí jazyk jako součást svého výcviku. Dále musí mít znalosti o politické, ekonomické a kulturní složitosti regionů, ve kterých jsou nasazeni.[9]
Mezi další mise speciálních sil, známé jako sekundární mise, patří bojové pátrání a záchrana (CSAR), boj s narkotiky, záchrana rukojmích, humanitární pomoc, humanitární odminování, informační operace, udržování míru a pátrání po lidech. Na tyto druhořadé mise se mohou specializovat i další složky Velitelství speciálních operací Spojených států (USSOCOM) nebo jiné aktivity americké vlády.[10] Speciální jednotky provádějí tyto mise prostřednictvím sedmi geograficky zaměřených skupin.[11] Mnohé z jejich operačních technik jsou utajeny, ale je k dispozici některá literatura faktu[12] a doktrinální manuály.[13][14][15][16]
Historie
[editovat | editovat zdroj]![](http://178.128.105.246/host-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/17/Liberty_gate.066.jpg/220px-Liberty_gate.066.jpg)
![](http://178.128.105.246/host-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0f/ODA525.jpg/220px-ODA525.jpg)
Jednotku založil plukovník Aaron Bank dne 19. června 1952. Získala nepřesný název 10. SFGA (Special Force Group Airborne). Prvními členy byli veteráni z druhé světové války, bývalí členové rangers a výsadkáři, přičemž zpočátku se jednalo o 2300 vojáků. Mezi hlavní úkoly patřil průnik na nepřátelské území buď po zemi, vzduchem nebo po moři a následný partyzánský boj proti nepříteli, popř. provádění tajných operací. Vojáci musí být schopni přežít v nepřátelském území i několik měsíců bez dodávek zásob.
V roce 1953 byla 10 SFGA rozdělena do dvou jednotek. Jedna byla poslána do Západního Německa do města Bad Tölz, zatímco druhá zůstala na základně Fort Bragg a byla přejmenována na 77 SFGA. Dvě školicí skupiny byly poslány do Japonska a prováděly mise v jihovýchodních asijských zemích, mezi nimž byl i Jižní Vietnam. V roce 1957 byla z těchto dvou skupin vytvořena 1 SFGA se sídlem na Okinawě.
V roce 1960 byla 77 SFGA přejmenována a dále označována jako 7 SFGA. Ve stejném roce základnu Fort Bragg navštívil prezident John F. Kennedy. Na žádost vojáků jim bylo dovoleno nosit zelené barety, od čehož pochází název.
V roce 1971 se snížil počet jednotek a změnil tréninkový program. V červenci 1971 byla zřízena protiteroristická jednotka 1 SFOD, někdy nazývaná „Delta Force“. Pro stejné účely byla založena v roce 1977 jednotka s názvem „Blue Light“, která byla o rok později rozpuštěna.
Po roce 1980 byly jednotky nasazeny na několika místech po celém světě. Část misí se změnila na mírové a humanitární mise.
Zelené barety byly zapojeny do akcí během války ve Vietnamu, stejně jako do konfliktů v Iráku, Bosně, Afghánistánu, Haiti a Panamě. V závislosti na politice a zájmech USA tyto jednotky pomáhaly dokončit převrat nebo podporovaly povstalce.
Výcvik
[editovat | editovat zdroj]Při náboru je důležitá především kvalita, nikoliv kvantita. Vojáci se musí naučit: vojenské řády, práci s mapou, zásady hlídkování, plánování, velení, provádění přepadů a střelbu. Dále musí znát: vojenskou techniku, zbraně, vybavení, orientaci v terénu. Prodělávají fyzickou přípravu, parašutistický výcvik, výcvik pro odstřelovače, zdravotní školení a taktický výcvik pod palbou ostrou municí. Mezi další vzdělávání patří způsoby pronikání na nepřátelské území, výuka jazyků, zvyků a kultury různých oblastí světa. Vojáci projdou kurzem SERE (přežití, únik, odolnost a útěk). Učí se jak vyrobit jednoduchý kompas, jednoduché zbraně, uplést lano, jak získat potravu apod.
Struktura
[editovat | editovat zdroj]![](http://178.128.105.246/host-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/82/US_Army_Special_Forces_Command_%28Airborne%29_Organization.png/220px-US_Army_Special_Forces_Command_%28Airborne%29_Organization.png)
Jednotka je rozdělena do skupin. Každou skupinu tvoří několik osob až několik desítek osob. Standardní skupinu tvoří tzv. velká čtyřka „Big Four“ a dalších 8 specialistů. Velkou čtyřku tvoří: velitel, zástupce velitele, zpravodajský seržant a asistent velitele.
Zbývajících osm členů jsou specialisté ve čtyřech oblastech:
- 2 specialisté na zbraně,
- 2 ženisté,
- 2 zdravotníci,
- 2 specialisté na komunikaci.
Specialista na zbraně musí být schopen zvládnout všechny typy zbraní, se kterými bude muset vypořádat s při výkonu služby. Ženista prochází kurzem, kde je seznámen s elektrotechnikou, stavebnictvím apod. Pokud je oblast, ve které skupina působí, např. zasažena hurikánem, musí být ženisté schopni pomoci místnímu obyvatelstvu. Zdravotníci musí být schopni poskytnout první pomoc, stabilizovat raněné, organizovat evakuaci, a pokud je to nutné diagnostikovat a léčit pacienty.
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]V tomto článku byly použity překlady textů z článků United States Army Special Forces na anglické Wikipedii a US Army Special Forces na polské Wikipedii.
- ↑ VENHUIZEN, Harm. How the Green Berets got their name [online]. 14 July 2020 [cit. 2022-06-10]. Dostupné online.
- ↑ History of the Special Forces [online]. GoArmy [cit. 2022-06-09]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 28 April 2020.
- ↑ Army Birthdays: Branch Birthdays [online]. United States Army Center of Military History [cit. 2022-06-09]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 14 June 2022.
- ↑ Šablona:Cite tweet
- ↑ General Orders No. 35: Army Special Forces Branch [online]. Washington, D.C.: Headquarters Department of the Army, 19 June 1987 [cit. 2022-05-30]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 5 June 2022.
- ↑ STANTON, Doug. The Quiet Professionals: The Untold Story of U.S. Special Forces in Afghanistan. Huffington Post. 24 June 2009. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 1 August 2012.
- ↑ GENTILE, Carmen. In Afghanistan, special units do the dirty work. USA Today. 9 November 2011. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 13 December 2011.
- ↑ ROBLES, Nelson. Special Operations Troops From 15 Countries Conduct Allied Spirit VI [online]. Department of Defence, 29 March 2017. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 2022-07-19.
- ↑ LEE, Michael. The US Army's Green Berets quietly helped tilt the battlefield a little bit more toward Ukraine [online]. FOX News, 24 March 2022 [cit. 2022-03-24]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 1 June 2022. (anglicky)
- ↑ Joint Chiefs of Staff. Joint Publication 3-05: Doctrine for Joint Special Operations [online]. 17 December 2003 [cit. 2008-04-27]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 17 August 2000.
- ↑ USASOC Headquarters Fact Sheet [online]. United States Army Special Operations Command [cit. 2022-06-10]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 14 October 2013.
- ↑ WALLER, Douglas C. The Commandos : The Inside Story of America's Secret Soldiers. New York: Dell Publishing, 1995. Dostupné online. ISBN 978-0440220466. OCLC 32941898
- ↑ FM 3-05: Army Special Operations Forces. [s.l.]: U.S. Department of the Army, September 2006. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 3 April 2022.
- ↑ FM 3-05.102 Army Special Forces Intelligence [online]. Department of the Army, July 2001. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 12 April 2022.
- ↑ Joint Publication 3-05.5: Special Operations Targeting and Mission Planning Procedures [online]. Joint Chiefs of Staff, 1993 [cit. 2007-11-13]. Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 17 August 2000.
- ↑ Campaign Against Terror. [s.l.]: [s.n.], 8 September 2002. (Frontline). Dostupné v archivu pořízeném z originálu dne 3 February 2022. Kapitola Interview U.S. Army General Tommy Franks.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Speciální síly Armády Spojených států amerických na Wikimedia Commons
- Oficiální web