„Cím (titulus)” változatai közötti eltérés
[ellenőrzött változat] | [ellenőrzés folyamatban] |
a Azonos tartalmú {{jegyzetek}}-{{források}} sablon duplikátum ki |
a a 'gratiosisimus/a' meg az 'illustrisimus/a' hibás latin forma. "A felsőfok képzése: -issimus szótagokkal … képezik" - lásd: https://dictzone.com/latin-nyelvtan/latin-melleknevfokozas.html - bár az illustrisimus forma régi forrásokban olykor előfordul, mégis sokkal ritkábban, mivel klasszikus értelemben nem helyes |
||
35. sor: | 35. sor: | ||
A [[17. század]] végéig, a [[nemesség|nemes]] férfiakat a "vitézlő" ''(egregius)'' címzés illette. A török elleni katonáskodó jellegét jelezte, azonban gyakran oklevelekben szerepeltek "nemes" úrként ''(nobilis)''. A nemes asszonyok gyakran "nobilis domina"-ként szerepeltek. |
A [[17. század]] végéig, a [[nemesség|nemes]] férfiakat a "vitézlő" ''(egregius)'' címzés illette. A török elleni katonáskodó jellegét jelezte, azonban gyakran oklevelekben szerepeltek "nemes" úrként ''(nobilis)''. A nemes asszonyok gyakran "nobilis domina"-ként szerepeltek. |
||
A [[17. század]] végétől egészen a [[20. század]] elejéig a nemességhez különböző megszólításokat használtak. A főnemest (báró, gróf) "méltóságos úrnak / asszonynak" ''( |
A [[17. század]] végétől egészen a [[20. század]] elejéig a nemességhez különböző megszólításokat használtak. A főnemest (báró, gróf) "méltóságos úrnak / asszonynak" ''( / )'' szólították, bár előfordult a "nagyságos úr / asszony" ''(magnificus dominus / magnifica domina)'' is; a nemest viszont "tekintetes úrnak / asszonynak" (amely eleinte '' / '', majd '' / '' lett latinul). Másrészt, a polgárt "körültekintő férfinak / nőnek" ''(circumspectus vir / mulier)'', és a jobbágyot "tisztes férfinak / nőnek" ''(honestus vir / honesta mulier)'' szólították.<ref name="szótár">{{Cite web|url=http://www.macse.hu/society/latin.php?id=c|title=macse.hu latin szótár}}</ref> |
||
Maga az "Úr" ''(dominus)'' és "Asszony" ''(domina)'' szavak kizárólag a nemességet illette. A közrendűeket (jobbágyokat és polgárokat) "férfinak és nőnek" szólították. Ha a nemes ember tekintélyes ősökkel rendelkezett vagy fontosabb társadalmi szerepet töltött be, akkor gyakran a "tekintetes" címzés mögé tették a "nemzetes" címzést ''(generosus)'' is. A nemzetes címzés ezzel jelezte, hogy előkelő "nemzetből" ''(genus)'' származik az illető. Ilyen módon előfordult a "tekintetes és nemzetes úr" ''( |
Maga az "Úr" ''(dominus)'' és "Asszony" ''(domina)'' szavak kizárólag a nemességet illette. A közrendűeket (jobbágyokat és polgárokat) "férfinak és nőnek" szólították. Ha a nemes ember tekintélyes ősökkel rendelkezett vagy fontosabb társadalmi szerepet töltött be, akkor gyakran a "tekintetes" címzés mögé tették a "nemzetes" címzést ''(generosus)'' is. A nemzetes címzés ezzel jelezte, hogy előkelő "nemzetből" ''(genus)'' származik az illető. Ilyen módon előfordult a "tekintetes és nemzetes úr" ''( ac generosus dominus)'' megszólítás.<ref name="kislexikonnemzetes">{{Cite web|url=http://www.kislexikon.hu/nemzetes.html|title=kis lexikon "nemzetes"}} {{Spam link|dátum=2019 októberéből}}</ref> |
||
A nemes nőt amikor hajadon volt, "úrhölgy"nek vagy "kisasszony"nak ''( |
A nemes nőt amikor hajadon volt, "úrhölgy"nek vagy "kisasszony"nak ''()'' szólították, amikor férjnél volt, viszont "úrnő"nek vagy "asszony"nak ''()''. |
||
=== A polgárosodás után === |
=== A polgárosodás után === |
||
45. sor: | 45. sor: | ||
=== Az I. világháború után === |
=== Az I. világháború után === |
||
Az [[első világháború]] után, ismét egy bizonyos eltolódás történt, és az általánosan használt címzés a jómódú polgároknak és nemeseknek egyaránt a "nagyságos" lett, a főnemesek számára továbbra is maradt a "méltóságos". Ekkor már a magas rangú katonatisztek, országgyűlési képviselők és tanácsosak szintén "méltóságos urak" voltak, ahogy a vármegyék alispánja és főjegyzője is. A miniszter "kegyelmes úr" ''(dominus |
Az [[első világháború]] után, ismét egy bizonyos eltolódás történt, és az általánosan használt címzés a jómódú polgároknak és nemeseknek egyaránt a "nagyságos" lett, a főnemesek számára továbbra is maradt a "méltóságos". Ekkor már a magas rangú katonatisztek, országgyűlési képviselők és tanácsosak szintén "méltóságos urak" voltak, ahogy a vármegyék alispánja és főjegyzője is. A miniszter "kegyelmes úr" ''(dominus )'', és az [[1920]]-ban létrejött [[Vitézi Rend]] magához vette a már fél évszázad óta elporosodott "nemzetes" címzést, amely ekkor természetesen nem bírt azzal a jelentéssel, amely korábban, amikor az előkelő nemesi ősöket jelezte.<ref>''[http://regnumportal.hu/regnum2/node/434 Dr. Nagy Csaba Attila - Az arisztokrácia és az úri középosztály megszólításai a Magyar Királyságban]'' (regnumportal.hu, 2010.05.05.)</ref> |
||
=== A II. világháború után === |
=== A II. világháború után === |
A lap jelenlegi, 2024. január 18., 20:07-kori változata
Ehhez a szócikkhez további forrásmegjelölések, lábjegyzetek szükségesek az ellenőrizhetőség érdekében. Emiatt nem tudjuk közvetlenül ellenőrizni, hogy a szócikkben szereplő állítások helytállóak-e. Segíts a szócikk fejlesztésében további megbízható források hozzáadásával. |
Névváltozatok: méltóság, rang, titulus; 1780 k.: „Titulus: Tisztczím, Nevezet” [NyR. 30: 472.] (TESz. I. 436.), titulatúra
en: title, de: Titulus, it: titolo, la: titulus, cs: titul
„A nagy fejedelmek levelek kezdetire szokták irnja leg-nagyob' és bötsűletesb titulussokat” [Pázmány: Prédik. 37.] (NySz. I. 1598.)
A cím az adott személy társadalmi rangját kifejező megnevezés, melyet a név előtt, esetleg mögött tüntetnek fel, általában rövidített formában. A címet a név részének tekintették és tekintik, ezért a bemutatkozásnál vagy írásban a névvel együtt használják. A cím a ranggal jár együtt. Lehet rangcím és jogcím.
A múltban az egyén társadalmi állását, méltóságát a vagyoni helyzetén kívül a cím, a rang, a hivatal és a származás határozta meg. Ezek nagyban összefüggtek egymással és így a megfelelő társadalmi álláshoz általában a megfelelő cím és rang társult. Cím pl. a gróf, (hivatali) rang a tábornok. Valaki gróf csak grófi címmel lehet (mivel ez a születés által meghatározott származási cím), tábornoki rangban viszont mindenféle cím nélkül is állhat (mivel ez a karrier során elérhető hivatali cím). Ennek ellenére a cím nem előzi meg minden esetben a rangot, mert egyes hivatalokon belül a rangbeli hierarchia a meghatározó. Így pl. a grófi címmel rendelkező hadnagy a hadseregen belül mindig alacsonyabb rangú a cím nélküli tábornoknál. Ezen különbségek egykor a címzésekben is kifejeződtek, ami gyakran igen bonyolult helyzeteket idézett elő.
A legismertebbek a származással összefüggő nemesi címek, amelyek használatát Magyarországon az 1947. évi IV. törvény[1] szüntette meg. Ezeken kívül széles körben használatosak a különféle akadémiai címek, melyeket az iskolai oktatás során lehet megszerezni. Ilyenek a baccalaureus, a magister, a doktor, a docens, a professzor, az akadémikus stb. A címek harmadik nagy csoportját az egyházi címek képezik, melyek lényegében szintén az oktatással függnek össze. A negyedik csoportba a hivatali, az ötödikbe a tiszteletbeli címek sorolhatók, melyek közé egyaránt tartoznak akadémiai, egyházi és származási, valamint hivatali címek.
A címzetes szó azt fejezi ki, hogy az illető csak a címmel rendelkezik a hivatal tényleges betöltése nélkül. A 15. század közepétől az országos ügyintézésben megjelentek a címmel kitüntetett személyek, akiket kezdetben címzetes báróknak (barones solo nomine) neveztek, szemben a természetes bárókkal (barones naturales). A két csoport közti különbség kezdett elmosódni, majd az 1608. évi I. tc. a főnemességet jogilag is elkülönítette a köznemességtől. Ettől kezdve a személyre szóló törvénykezési jog együtt járt minden főnemesi címadományozással, illetve külföldi címek magyarországi honfiúsításával.
A monarchia megszűnése után a nemesi címeket és rangokat számos (nemcsak szocialista) országban törölték el (Franciaország 1871, Oroszország 1917, Németország 1918, Japán – az uralkodócsalád kivételével – 1946). Németországban viszont ezután is megmaradt a von előtag használata, mert ezt továbbra is a név részének tekintették. Ausztriában a Monarchia megszűnte után a főnemesi és nemesi rangot nem lehet bejegyezni a hivatalos okmányokba (születési, házassági, halotti bizonyítvány, útlevél, személyazonossági igazolvány stb.), de a használatuk továbbra sem tilos. Az Egyesült Államokban az alkotmány tiltja, hogy a kormány nemesi címet adományozzon, és megtiltja, hogy a szövetségi tisztviselők külföldi nemesi címeket fogadjanak el a Kongresszus engedélye nélkül.
A cím szó eredete
[szerkesztés]A titulus, a 'ranggal járó cím' előfordul már 1531-ben, az Érsekújvári kódexben.[2] A titulál értelme 'rangja szerint szólít' volt.[3] A latin titulus 'cím, felirat; kitüntető név, elnevezés; megtisztelő cím' kifejezés ismeretlen eredetű, talán etruszk szó. A magyar cím 'rangot jelölő megszólítás' szó nyelvújítási elvonás a címer szóból. Alkotója valószínűleg Barczafalvi Szabó Dávid volt.[4]
A címzés története Magyarországon
[szerkesztés]A címzés egy olyan rangjelző szó, amely társadalmi pozíciót vagy később, tudományos fokozatot, közöl és a személy nevével együtt használatos. A történelem során a sok létező megszólítás, címzés többször is változott, átalakult.[5]
A rendi korszak alatt
[szerkesztés]A 17. század végéig, a nemes férfiakat a "vitézlő" (egregius) címzés illette. A török elleni katonáskodó jellegét jelezte, azonban gyakran oklevelekben szerepeltek "nemes" úrként (nobilis). A nemes asszonyok gyakran "nobilis domina"-ként szerepeltek.
A 17. század végétől egészen a 20. század elejéig a nemességhez különböző megszólításokat használtak. A főnemest (báró, gróf) "méltóságos úrnak / asszonynak" (illustrissimus dominus / illustrissima domina) szólították, bár előfordult a "nagyságos úr / asszony" (magnificus dominus / magnifica domina) is; a nemest viszont "tekintetes úrnak / asszonynak" (amely eleinte perillustris dominus / domina, majd spectabilis dominus/ domina lett latinul). Másrészt, a polgárt "körültekintő férfinak / nőnek" (circumspectus vir / mulier), és a jobbágyot "tisztes férfinak / nőnek" (honestus vir / honesta mulier) szólították.[6]
Maga az "Úr" (dominus) és "Asszony" (domina) szavak kizárólag a nemességet illette. A közrendűeket (jobbágyokat és polgárokat) "férfinak és nőnek" szólították. Ha a nemes ember tekintélyes ősökkel rendelkezett vagy fontosabb társadalmi szerepet töltött be, akkor gyakran a "tekintetes" címzés mögé tették a "nemzetes" címzést (generosus) is. A nemzetes címzés ezzel jelezte, hogy előkelő "nemzetből" (genus) származik az illető. Ilyen módon előfordult a "tekintetes és nemzetes úr" (spectabilis ac generosus dominus) megszólítás.[7]
A nemes nőt amikor hajadon volt, "úrhölgy"nek vagy "kisasszony"nak (domicella) szólították, amikor férjnél volt, viszont "úrnő"nek vagy "asszony"nak (domina).
A polgárosodás után
[szerkesztés]A rendi korszak vége után, azaz rövidebb az 1848–49-es forradalom és szabadságharc után, amikor a nemesség, a polgárság és jobbágyság egyenlő jogokban és társadalmi státuszban részesült, a "tekintetes" címzés továbbra is a nemeseket illette, azonban a "nemzetes" címzés teljesen kiesett a használatból. A magas közigazgatási tisztségeket viselő személyek, például a vármegye alispánja, az országgyűlési képviselő, a királyi tanácsos, az mind "nagyságos úr" (magnificus dominus) lett.[8] Az 1885. évi VII. tc-től 1918-ig olyan főnemesi címeket is adományoztak, melyek nem jogosítottak örökös főrendiházi tagságra (ún. „papírbárók”).
Az I. világháború után
[szerkesztés]Az első világháború után, ismét egy bizonyos eltolódás történt, és az általánosan használt címzés a jómódú polgároknak és nemeseknek egyaránt a "nagyságos" lett, a főnemesek számára továbbra is maradt a "méltóságos". Ekkor már a magas rangú katonatisztek, országgyűlési képviselők és tanácsosak szintén "méltóságos urak" voltak, ahogy a vármegyék alispánja és főjegyzője is. A miniszter "kegyelmes úr" (dominus gratiosissimus), és az 1920-ban létrejött Vitézi Rend magához vette a már fél évszázad óta elporosodott "nemzetes" címzést, amely ekkor természetesen nem bírt azzal a jelentéssel, amely korábban, amikor az előkelő nemesi ősöket jelezte.[9]
A II. világháború után
[szerkesztés]A legismertebbek a származással összefüggő nemesi címek, amelyek használatát Magyarországon az 1947. évi IV. törvény[1] szüntette meg.
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ a b 2017-ben is hatályos!
- ↑ „Mely tablan meg yrthak wolt ez tytwlost Iesus nazarenus rex iudeorum” (TESz. III. 927.)
- ↑ 1696 u.: „cselekszi erántam titulált... püspök őnagysága” (TESz. III. 927.)
- ↑ TESz. I. 436.
- ↑ Wikiszótár.hu Címzés jelentése
- ↑ macse.hu latin szótár
- ↑ kis lexikon "nemzetes" [Tiltott forrás?]
- ↑ Ölyvédi Vad, Imre. Nemességi könyv. Szeged : Kubissy J., 1910.
- ↑ Dr. Nagy Csaba Attila - Az arisztokrácia és az úri középosztály megszólításai a Magyar Királyságban (regnumportal.hu, 2010.05.05.)