Futbol Club Barcelona
Aquest article forma part del tema del |
Futbol Club Barcelona |
---|
![]() |
Instal·lacions |
Persones |
![]() Hansi Flick, l'actual entrenador del primer equip masculí |
Temporades |
---|
|
El Futbol Club Barcelona[a][1] (català central: [fubˈbɔl ˈklub bəɾsəˈlonə] ( escolteu-ho)), popularment conegut com a Barça[b] (català central: [ˈbaɾsə]), abreujat FC Barcelona,[1] simplement Barcelona, o amb l'acrònim FCB[c][2] és una entitat esportiva professional barcelonina,[1] de la qual va adoptar el nom,[3] la més important de Catalunya[d][4] i dels Països Catalans,[5] i un dels més populars del món.[6] És conegut sobretot pel seu equip de futbol professional masculí, que actualment juga a la Primera divisió espanyola, la màxima categoria del Lliga espanyola. L'estadi on juga els partits com a local actualment és l'Estadi Olímpic Lluís Companys, amb 17.064 abonats amb localitat[7] per una capacitat de 49.472 espectadors.
Va ser fundat el 29 de novembre de 1899 com a club de futbol[8] per un grup de joves futbolistes suïssos, catalans i britànics encapçalats pel ciutadà suís Joan Gamper, es va registrar oficialment el 5 de gener de 1903.[9] És el club de futbol més antic de Barcelona,[e][10] el segon de Catalunya,[f] i el quart club de futbol professional actiu més antic del territori espanyol.[g]
A diferència de la majoria de clubs esportius professionals a tot el món, el FC Barcelona no és una societat anònima esportiva,[11] és a dir, que la propietat del club recau en els seus 150.317 socis,[h][12] essent el vuitè club de futbol amb més socis del món, després del Schalke 04 i seguit pel Sporting, i també l'onzè club esportiu, després del Melbourne Cricket Club i seguit pel Sporting. Els seus seguidors són coneguts com a culers, i tenen 1.264 penyes repartides per tot el món el 2022.
Segons les estadístiques que realitza l'IFFHS, el FC Barcelona va ser el millor equip de futbol masculí europeu i mundial de la primera i segona dècada del segle xxi,[i][13] i lidera el rànquing global del segle amb 5427 punts amb una diferència de 388 punts sobre el segon classificat (Reial Madrid).[14] És a més l'equip de futbol els jugadors del qual més vegades han figurat als podis del FIFA World Player (19) i de la Pilota d'Or (34).[j]
Va ser uns dels fundadors de la Lliga espanyola de futbol el 1928 i l'Associació Europea de Clubs[k] i és un dels tres clubs que sempre ha jugat a la Primera Divisió juntament amb el Reial Madrid i l'Athletic Club.[15] Ha estat el primer campió històric de la competició, és el seu segon club amb més títols, i té el rècord de la màxima puntuació en una sola edició.[l] L'equip masculí de futbol és un dels equips amb més trofeus del món, dels quals destaquen amb dades de 2023, 27 títols de primera divisió, 31 títols de Copa del Rei de futbol, 14 Supercopes d'Espanya,[16] 5 Copes d'Europa, 5 Supercopes d'Europa, 4 Recopes d'Europa, 3 Copes de Fires i 3 Mundials de Clubs.[17] És el tercer club amb més títols internacionals (20), per darrere del Reial Madrid, amb 31; i l'Al-Ahly, amb 26.[18] És per tant l'equip espanyol amb més títols estatals i un dels clubs més prestigiosos d'Europa i del món. A 2022, el primer equip masculí de futbol ha guanyat 94 títols oficials, cosa que el converteix en el primer equip amb més títols dels Països Catalans i el segon de l'estat espanyol.[19] El Barça és l'únic equip d'Europa que ha disputat sempre, des del 1955, alguna de les quatre competicions europees; l'únic club de la lliga espanyola que ha aconseguit guanyar les tres competicions més importants el mateix any (la Copa, la Lliga i la Lliga de Campions) la temporada 2008-09 i 2014-15; junt amb el FC Bayern de Múnic, l'únic europeu d'aconseguir-ho més d'una temporada, i l'únic equip que ha assolit en un mateix any (2009) els 6 títols més importants (tres d'internacionals i tres d'estatals).[20] Com a club poliesportiu és el segon club europeu amb més Copes d'Europa (48), després del CSKA Moscou.[21][m] La temporada 2010-11 va ser la més reeixida globalment del club, amb 14 títols: 3 de l'equip de futbol masculí, bàsquet i futbol sala, 2 d'handbol i hoquei patins i 1 de futbol femení.[22]
El club compta amb un segon equip masculí professional, el Futbol Club Barcelona B, i un de femení professional, el Futbol Club Barcelona (femení), i alhora compta amb dos equips juvenils, així com equips de formació en totes les categories i en la majoria de les especialitats esportives, els quals permeten de nodrir els primers equips amb el major nombre possible de jugadors del planter.
El club disposa de seccions professionals masculina i femenina de futbol, i masculines de bàsquet, handbol, hoquei patins i futbol sala, totes en l'elit de les competicions esportives europees de clubs, i 9 seccions no professionals d'hoquei herba, atletisme, patinatge artístic, hoquei gel, voleibol masculí i femení, rugbi, FC Barcelona-Institut Guttmann de bàsquet amb cadira de rodes i bàsquet femení. És el primer club europeu a ser campió continental a la branca masculina i femenina, i el primer a assolir un triplet amb totes dues.[23] Així mateix, els medallistes olímpics que han representat l'entitat blaugrana han conquerit dotze ors, vint-i-vuit plates i trenta-dos bronzes a les diferents disciplines esportives.[24]
Nou exintegrants del club van ser inclosos al Saló de la Fama del Futbol Internacional, un projecte dedicat a preservar la memòria de rellevants personatges de la història del futbol.[25] Entre ells hi ha Johan Cruyff, Diego Maradona, Ricard Zamora, Luís Figo, Ronaldo Nazário, Hristo Stoítxkov, Pep Guardiola i Ronaldinho de Assis, als quals s'uneix Ladislau Kubala com a «degà», o d'especial transcendència.[26]
El seu màxim rival és el Reial Madrid Club de Futbol en rivalitat amb transcendència a nivell mundial als partits coneguts com el clàssic,[27] tot i que també manté una gran rivalitat amb el Reial Club Deportiu Espanyol en els partits coneguts com derbi barceloní.
Història
- Categoria principal: Història del Futbol Club Barcelona
1899-1920: Els primers anys
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/97/Joan_Gamper_1910_year.jpg/220px-Joan_Gamper_1910_year.jpg)
El 29 de novembre de 1899, Hans Gamper, juntament amb un grup d'esportistes, funden el FC Barcelona al Gimnàs Solé. Entre els dotze fundadors del club hi havia sis catalans, tres suïssos, dos anglesos i un alemany. El nom original escollit fou Foot-ball Club Barcelona, en anglès, i es va designar al suís Walter Wild com a primer president del club.
A finals de la seva primera dècada va aconseguir els seus primers títols, una Copa d'Espanya i una Copa dels Pirineus.
Durant els anys 1910 el club va fer un gran salt, tant esportiu com social: va guanyar dues Copes d'Espanya i tres Copes dels Pirineus, i va arribar als 3000 associats, convertint-se ja en una de les societats més populars de Catalunya. L'equip jugava els seus partits en un camp situat al carrer Indústria de Barcelona. La imatge dels aficionats blaugrana asseguts d'esquena sobre la tanca del camp és l'origen de la denominació de culers amb què són coneguts popularment els aficionats blaugranes. També el 1915, el club va crear la seva primera secció poliesportiva, la d'atletisme.
1920-1930: Primera època daurada
Els anys vint representen el Barça de l'edat d'or. Es va passar de 3.000 a 11.000 socis[28] i, el 1922, es va estrenar el primer gran estadi del club, el Camp de les Corts, amb capacitat per a 20.000 espectadors.[29] Van ser anys en què el club va guanyar quatre Copes d'Espanya i, el 1929, la primera Lliga espanyola de la història. Durant aquesta dècada el Barça va crear les seves seccions de bàsquet, rugbi i hoquei herba.
El 14 de juny de 1925, el públic barcelonista al Camp de les Corts xiula l'himne espanyol. El dictador espanyol Primo de Rivera tanca l'estadi i el president Gamper ha de dimitir.[30]
Aquest període acaba amb el suïcidi de Gamper el 30 de juliol del 1930, a causa de la depressió provocada per problemes personals i econòmics.
1931-1939: Davallada, II República i Guerra Civil: el president Suñol afusellat
Posteriorment, coincidint amb l'adveniment de la Segona República, es va produir un descens del nombre de socis que es va agreujar amb l'esclat de la Guerra Civil espanyola el 1936. Aquell any, a més, el president del club Josep Sunyol, era assassinat per les tropes franquistes.[31] El club va acabar la dècada amb només 2.500 socis.
1940-1950: La difícil postguerra
Durant els anys 40, el club va anar superant a poc a poc la seva crisi social i esportiva. El president Enrique Piñeyro, designat el 1940, i proper del poder franquista, hispanitza el nom del club, Club de Fútbol Barcelona, i modifica l'escut, on els quatre pals vermells de la bandera de Catalunya són reduïts a dos pals, en un intent d'imitar la bandera espanyola. A poc a poc l'equip es va refent, conquerint tres lligues espanyoles, una Copa d'Espanya, dues Copes Eva Duarte de Perón i una Copa Llatina. El cinquantè aniversari és celebrat amb alegria, amb un escut sobre el qual la bandera catalana és finalment restablerta.
1951-1958: Cinc copes, Kubala i l'afer Di Stefano
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bb/Kubala.jpg/220px-Kubala.jpg)
El fitxatge de Ladislau Kubala el 1950 fou la pedra angular sobre la qual es va construir un equip que,[32] en aquesta dècada, van aconseguir tres Lligues espanyoles, cinc Copes d'Espanya, dues Copes Eva Duarte de Perón, tres Copes Duward, dues Copes Llatina, dues Copes Martini Rossi, una Copa de Fires i una Petita Copa del Món. L'any següent del fitxatge de Kubala, l'equip aconseguí cinc trofeus en una mateixa temporada. Aquest equip és conegut com el "Barça de les cinc copes".[33]
Un altre fet destacat d'aquesta dècada va ser la celebració el 1953 de les primeres eleccions semidemocràtiques (hi van votar només els socis masculins) a la presidència del club. Aquell mateix any hi va haver un conflicte amb el Reial Madrid pel fitxatge d'Alfredo Di Stéfano.
El Barça, "més que un club"
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/44/2014._M%C3%A9s_que_un_club._Camp_Nou._Barcelona_B38.jpg/220px-2014._M%C3%A9s_que_un_club._Camp_Nou._Barcelona_B38.jpg)
Malgrat les adversitats, la massa social va créixer fins als 38.000 socis, que van deixar petit el Camp de les Corts, de manera que es va construir un nou estadi, el Camp Nou, inaugurat el 1957.[32]
L'estadi del FC Barcelona restà com un dels pocs escenaris públics on els afeccionats s'expressaven amb una certa llibertat i el club esdevingué el millor ambaixador de Catalunya a l'exterior. Va ser en aquells anys quan es deia que, pel seu simbolisme, Barcelona era "més que un club", a partir del discurs de presa de possessió del càrrec de president de Narcís de Carreras, el 1968.[34]
1958-1960: El Barça d'Helenio Herrera
Amb Helenio Herrera com el entrenador, Luis Suárez (guanyar la Pilota d'Or el 1960), Sándor Kocsis i Zoltán Czibor, l'equip va guanyar 2 Campionats de Lliga espanyola, 1 Copa del Rei i 2 Copes de Fires. Aquests títols, no obstant, no van aconseguir compensar la derrota a la final de la Copa d'Europa del 1961 ni la crisi social generada per les marxes el tècnic argentí i Luis Suárez a l'Inter de Milà, amb el qual el conjunt italià guanyaria dues Copes d'Europa.[35]
1961-1972: Llarga crisi dels seixanta
La dècada de 1960 va tenir menys èxit per al club, amb el Reial Madrid monopolitzant la Lliga i del delicat estat de l'economia del club derivat de la construcció del Camp Nou. L'únic motiu de joia per als blaugrana va ser la final de Copa del 1968, en la qual el Barça s'imposà per 0-1 al Reial Madrid en l'Estadi Santiago Bernabéu. Malgrat els escassos èxits esportius, el nombre de socis augmentarà de 39.000 fins a 55.000. En l'àmbit internacional, el Barça s'ha de conformar amb una Copa de Fires guanyada l'any 1966 davant el Reial Saragossa.
1973-1978: Arribada de Johan Cruyff
Durant els anys 70 va continuar l'imparable augment de socis del club: es va passar dels 55.000 als 80.000. Van ser els anys en els quals el futbol espanyol va obrir les portes als estrangers i el club va fitxar alguns dels millors jugadors del món com ara Johan Cruyff, Johan Neeskens, Hugo Sotil, Hansi Krankl o Allan Simonsen. L'equip de futbol va conquistar durant aquesta dècada una Lliga espanyola, dues Copes del Rei, una Finalíssima de la Copa de Fires, i una Recopa d'Europa. Cap el final de la dictadura, el club va anar assumint de nou els símbols de la catalanitat del Barça.
1978-1988: Recopa de Basilea i Núñez
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/00/Halve_finale_Uefa-cup_PSV_tegen_Barcelona_3-0%2C_elftal_Barcelona%2C_Bestanddeelnr_929-6484.jpg/220px-Halve_finale_Uefa-cup_PSV_tegen_Barcelona_3-0%2C_elftal_Barcelona%2C_Bestanddeelnr_929-6484.jpg)
L'any 1978 va arribar a la presidència del club Josep Lluís Núñez, que dirigiria el club durant les dues dècades següents.
Durant els anys 1980 es van fer grans inversions en fitxatges de grans estrelles, com ara Maradona, Schuster o Gary Lineker, però l'equip de futbol només va poder guanyar a Espanya una lliga, tres Copes del Rei, una Supercopa i dues Copes de la Lliga. En l'àmbit europeu, es van guanyar dues Recopes d'Europa, però va tornar a caure en una final de la Copa d'Europa, la disputada a Sevilla el 1986 davant de l'Steaua de Bucarest.
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a0/La_Masia_%28Can_Planas%29_%28Barcelona%29_-_1.jpg/220px-La_Masia_%28Can_Planas%29_%28Barcelona%29_-_1.jpg)
El més positiu de la dècada de 1980 va ser l'ampliació del Camp Nou,[32] l'increment de socis, que va superar la xifra dels 100.000, la revitalització econòmica del club i els èxits de les seccions de bàsquet, handbol i hoquei sobre patins, que van conquistar importants títols espanyols i europeus.
1988-1996: Johan Cruyff entrenador i el Dream Team
L'equip de futbol, entrenat per Johan Cruyff[37] amb figures com Koeman, Guardiola, Stoítxkov, Romário, Laudrup, Zubizarreta o Bakero, va guanyar quatre Lligues consecutives entre el 1991 i el 1994, i el 20 de maig de 1992 va conquerir el seu títol més preat: la Copa d'Europa, a l'estadi de Wembley i davant la UC Sampdoria.[38] Durant aquests anys, l'equip va fer un gran joc i va ser conegut popularment com el Dream Team.
L'equip es va dissoldre l'any 1994, després de la derrota a la final de la Copa d'Europa per 4-0 a Atenes davant l'AC Milan.[39]
Els diversos enfrontaments entre Cruyff i la directiva esclaten el 18 de maig del 1996.[40] El president Josep Lluís Núñez anuncia la fulminant destitució del tècnic a manca de dues jornades per al final de la Lliga.
1995-2000: Final de Núñez i Centenari
El traumàtic comiat de Johan Cruyff va crear una gran crisi social en el club, que no va desaparèixer malgrat els títols aconseguits per Bobby Robson i Louis van Gaal, i va acabar desembocant en la dimissió de Núñez l'any 2000. També l'any 1999, el club va celebrar el seu Centenari.
La dècada dels 90 a suposar també una gran dècada per a les seccions més importants. L'equip de bàsquet a més dels èxits nacionals, va arribar a la final de la Copa d'Europa fins a quatre ocasions. L'equip d'handbol va esdevenir el millor equip d'handbol del món: va guanyar tots els títols, entre els quals destaquen sis Copes d'Europa. L'equip d'hoquei sobre patins va assolir entre altres títols, dues Copes d'Europa i quatre OK Lligues.
2001-2003: Transició presidencial sense títols
La curta era Gaspart s'inicia, a més a més, amb l'inesperat fitxatge pel Reial Madrid del davanter portuguès Luis Figo.[n] Gaspart, apressat pel cas Figo, malbarata els diners percebuts per la clàusula de rescissió del portuguès amb fitxatges que no ofereixen el rendiment esperat. Els tres anys de Gaspart com a president es van saldar sense títols futbolístics, i amb una freqüent rotació d'entrenadors. La secció de bàsquet, això sí, assolí grans èxits (entre ells l'Eurolliga 2002-2003).[41]
2003-2012: "Laporta president", Josep Guardiola i el millor Barça de la història
2003-2010: Presidència de Joan Laporta: dues Lligues de Campions i quatre Lligues
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/18/Joan_Laporta.jpg/220px-Joan_Laporta.jpg)
Després de la dimissió de Gaspart va arribar a la presidència Joan Laporta,[42] que va afrontar una profunda renovació esportiva, econòmica i social.
2003-2006: Rijkaard, Ronaldinho i la segona Champions
Amb Frank Rijkaard d'entrenador i un equip de figures encapçalades pel Ronaldinho, l'equip va aconseguir el campionat de Lliga 2004-05, ia més, va aconseguir guanyar dues Lligues espanyoles consecutives en repetir èxit el 2006, i la segona Lliga de Campions, i la massa social del club va superar per primera vegada a la història la xifra dels 140.000 socis.
2006-2008: Crisi esportiva i institucional
Aquesta etapa va acabar al final de la temporada 2007-08, després de dos anys sense títols i enmig d'una greu crisi institucional i esportiva, amb la destitució del llavors entrenador Frank Rijkaard (30 de juny del 2008) i la presentació d'una moció de censura contra Joan Laporta i la seva Junta Directiva (9 de maig de 2008).
2008-2012: L'era Guardiola
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/96/PepGuardiola.jpg/220px-PepGuardiola.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/64/Las_6_copas.jpg/220px-Las_6_copas.jpg)
Amb l'arribada de Pep Guardiola a al comandament de l'equip, el Barcelona amb conquistant la Lliga, la Copa i la Lliga de Campions[o], va aconseguir el triplet per primer vegeda a estat espanyol i el cinquè equip d'Europa en fer-ho.[43]
El Barça en derrotar de l'Athletic Club a la Supercopa d'Espanya de 2009 i derrotar el FC Xakhtar Donetsk a la Supercopa d'Europa de 2009[44] i conquesta Campionat del Món de Clubs, es va convertir en el primer equip de la història del futbol a guanyar sis copes.[45] El Barcelona va aconseguir el maig del 2010 la seva segona Lliga consecutiva, amb un total de 99 punts, xifra que cap altre club havia arribat abans.[46]
La temporada 2010-11 el FC Barcelona guanya la Supercopa d'Espanya, la Lliga i la quarta Lliga de Campions.
Després de la consecució de la Supercopa d'Espanya, Supercopa d'Europa,[47] Mundial de Clubs[48] i Copa del Rei a la temporada 2011-12, es tancava l'era Guardiola amb catorze títols guanyats de divuit possibles.
Presidència de Sandro Rosell
El 13 de juny de 2010 Sandro Rosell va guanyar les 12es eleccions a la presidència del club.[49]
El 10 de desembre de 2010 la junta directiva va fer públic un acord a partir del qual Qatar Foundation posaria publicitat a la samarreta de l'equip de futbol durant cinc anys a canvi del pagament de 170 milions d'euros.[50]
El 23 de gener del 2014, Rosell renuncia al seu càrrec de president a causa de la querella per presumpta apropiació indeguda arran del traspàs de Neymar. El substitueix Josep Maria Bartomeu i Floreta fins a acabar el mandat, el 2016.[51]
2012-2013: Etapa tràgica de Tito Vilanova
La temporada 2012-13 comença amb canvi a la banqueta, la de Josep Guardiola per Tito Vilanova.[52] Malgrat que va perdre la Supercopa d'Espanya davant del Reial Madrid per la regla dels gols en camp contrari, l'equip aconsegueix la millor primera volta de la història de la Lliga (18 victòries i un empat). Finalment, l'equip es proclama campió l'11 de maig de 2013. Caigué a la Copa del Rei derrotat pel Reial Madrid CF i a les semifinals de la Champions League pel FC Bayern de Múnic.
El dia 19 de juliol del 2013, el president Sandro Rosell anuncia que Tito Vilanova no seguirà al capdavant de l'equip per la recaiguda de la malaltia.[53] El dia 23 de juliol del 2013, la junta directiva fa oficial amb un comunicat el fixatge de l'entrenador argentí Gerardo Martino.[54] Vilanova acabarà morint per les complicacions de la malaltia que patia el 25 d'abril del 2014 a Barcelona.[55]
2013-2020: Inestabilitat institucional i presidència de Bartomeu
El 'Tata' Martino
La temporada 2013-14 va començar amb la 'Tata' Martino com a tècnic i el debut del fitxatge estrella de la temporada; Neymar.[56] A la Supercopa d'Espanya es proclamen campions gràcies a la regla del gol de visitant, després d'empatar en els dos partits amb l'Atlètic de Madrid.
El gener de 2014, Sandro Rosell dimiteix com a president del club a causa d'evasió fiscal en el traspàs de Neymar. Prenent el càrrec el seu vicepresident primer Josep Maria Bartomeu.[51] El club també es va enfrontar a un altre repte, després que la FIFA acusa al Barça de realitzar infraccions en la inscripció de jugadors menors de 18 anys, se'ls impedeix fitxar jugadors per dos cicles (fins a juny de 2015).[57] Després d'això el club recorre la sanció sent aquesta ajornada.
Van quedar eliminats en Lliga de Campions per l'Atlètic de Madrid amb un total de 2 a 1 en quarts de final.[58]
El 16 d'abril, van perdre la final de Copa del Rei davant el Reial Madrid amb un resultat de 2 a 1 a Mestalla.[59] Van quedar en segon lloc després d'empatar davant el mateix equip en l'última jornada al Camp Nou, fet que va fer que Martino anunciés la seva dimissió.[60][61]
L'era Luis Enrique
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/42/2015_UEFA_Super_Cup_109.jpg/220px-2015_UEFA_Super_Cup_109.jpg)
Es dona inici a la temporada 2014-15 amb la presentació de Luis Enrique com a nou entrenador del primer equip. El 17 de maig l'equip es proclama campió de Lliga.[62] A la setmana següent, guanya la Copa.[63] El Barça va acabar la temporada proclamant-se campió de la Lliga de Campions per cinquena ocasió a la seva història,[64] i convertint-se així en l'únic equip que aconsegueix dos triplets.
La temporada 2015-16 va començar amb la conquesta la Supercopa d'Europa[65][66] i Mundial de Clubs[67] i va finalitzar amb el títol de Lliga[68] i la Copa, aconseguint el seu setè doblet nacional.[69]
La temporada 2016-17 va ser l'última de Luis Enrique a la banqueta blaugrana causa de la seva renúncia producte del degast que implica el treball, segons el mateix entrenador.[70] Guanya la Supercopa d'Espanya a l'Sevilla FC per un global de 5-0.[71][72] El 8 de març de 2017, Barcelona protagonitza la remuntada més gran de la història de la Lliga de Campions derrotant per 6-1 al Paris Saint-Germain FC (marcador global 6-5), tot i perdre l'anada a França per un marcador de 4-0.[73] Va repetir títol de Copa.[74]
L'era Valverde i Quique Setién
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/59/Valverde_2014.jpg/220px-Valverde_2014.jpg)
El 29 de maig de 2017, l'ex jugador Ernesto Valverde és nomenat successor de Luis Enrique[75][76] signant un contracte de dos anys amb opció per a un any més.[77] El Barça guanya la Lliga[78] i Copa[79] la temporada 2017-18.[80] El Barça estableix un nou rècord de partits sense perdre (43) a la història de la Lliga.[81] Pitjor sort pateix a la Lliga de Campions amb una inesperada derrota amb l'AS Roma.[80]
La temporada 2018-19 comença amb l'obtenció de la Supercopa d'Espanya 2018 en què va ser la primera final disputada fora del territori espanyol. Amb aquest títol, Messi es va convertir en el jugador més premiat de la competició amb vuit títols, i del club amb trenta-tres, superant Iniesta. Repeteix títol de Lliga,[82] però perd la final de Copa davant al València CF i queda eliminat de la Lliga de Campions pel Liverpool FC.
El 13 de gener de 2020, Quique Setién va substituir Ernesto Valverde, després de la derrota davant de l'Atlètic de Madrid a la Supercopa d'Espanya,[84] però després de ser eliminat als quarts de final de la Lliga de Campions per 2-8 contra el Bayern de Múnic, va ser destituït.[85] Seria substituït dos dies després per Ronald Koeman.[86]
El creixent descontentament dels aficionats per l'empitjorament de les finances i el declivi en el terreny de joc les temporades anteriors va portar Josep Maria Bartomeu a anunciar la seva dimissió com a president el 27 d'octubre del 2020 per evitar enfrontar-se a una moció de censura.[87]
2021-present: Segona etapa de Joan Laporta i era post Messi
El 7 de març del 2021, Joan Laporta va ser elegit president del Barcelona amb el 54,28% dels vots.[88] El Barcelona va guanyar la seva 31a Copa del Rei, el seu únic trofeu sota la direcció de Koeman, després de derrotar a l'Athletic Club per 4-0 a la final.[89]
Temporada 2021-22
El 5 d'agost del 2021, malgrat que el Barcelona i Lionel Messi havien arribat a un acord i de la clara intenció de les dues parts per signar un nou contracte, l'acord no es va poder produir a causa dels obstacles financers i estructurals que plantejava la normativa de la lliga espanyola.[90] El 10 d'agost es va anunciar que Messi havia fitxat pel París Saint-Germain de la Ligue 1 francesa com a agent lliure, posant fi a la seva etapa de 21 anys amb el Barcelona.[91] Els mals resultats a la Lliga i a la Lliga de Campions van portar a la destitució de Ronald Koeman el 28 d'octubre, sent substituït per Xavi Hernández,[92] que no va poder revertir el rendiment a la Lliga de Campions i l'equip va haver de competir a l'Europa League per primera vegada des de la temporada 2003-04, quedant posteriorment eliminat a quarts de final.[93] El primer equip de futbol no va aconseguir cap títol.[94]
Temporada 2022-23
L'1 de juliol de 2022, l'estadi va passar a anomenar-se oficialment "Spotify Camp Nou". Va ser la primera vegada a la història del club que es va arribar a un acord amb un soci que adquireix els drets de denominació de l'estadi.[95] El 15 de febrer de 2023 es va fer públic el Cas Negreira o Barçagate per la possible corrupció esportiva involucrant José María Enríquez Negreira, exàrbitre de futbol espanyol que fou vicepresident del Comitè Tècnic d'Àrbitres entre el 1994 i el 2018, que hauria rebut 7,3 milions d'euros del FC Barcelona mentre estava en compliment de les seves funcions al CTA, i en no poder comprovar que els diners es van fer servir per influir en les actuacions dels col·legiats, s'estudia en un possible delicte de blanqueig de capitals.[96] En aquesta temporada, totes les seccions professionals de l'entitat (futbol, futbol femení, bàsquet, handbol, futbol sala i hoquei patins) van aconseguir el títol de lliga.[97]
Temporada 2023-24
A causa de les obres del Spotify Camp Nou, l'equip va començar a jugar a l'Estadi Olímpic Lluís Companys. Durant el mercat de fitxatges de l'estiu 2023, el club va fitxar İlkay Gündoğan, João Cancelo, João Félix, Iñigo Martínez i Oriol Romeu. Durant la temporada 2023-2024, el Barça jugarà a l'Estadi Lluís Companys. L'equip tornarà al Camp Nou el novembre de 2024 amb unes 60.000 localitats disponibles, aproximadament, tot i que les obres de l'estadi no acabaran fins a l'any 2026.
Trajectòria de futbol
- Categoria principal: Temporades del FC Barcelona
- CM (Copa Macaya), CB (Copa Barcelona), CC (Campionat de Catalunya), FAC (Campionat de l'Associació de Clubs), LM (Lliga Mediterrània), LC (Lliga Catalana)
Campionat del Món de Clubs,
Champions League,
Supercopa d'Europa,
Recopa d'Europa,
Copa de Fires,
Petita Copa del Món,
Lliga espanyola,
Copa del Rei,
Supercopa d'Espanya,
Copa de la Lliga,
Copa Catalunya / Supercopa de Catalunya
Colors i símbols
Colors
S'han exposat diverses teories contra el disseny blau i grana de la samarreta del Barcelona. La percepció habitual és que els colors van ser escollits per Joan Gamper i són els del seu equip de casa, el FC Basel.[98]
Símbols oficials
Escut
L'equip jugava en els seus orígens amb l'escut de Barcelona, caironat amb quatre quarters, amb una ratapinyada damunt un corona, i era envoltat per dues branques, una de llorer i una altra de palmera.[99] L'escut propi de l'entitat neix del concurs públic que instituí l'entitat el 1910, que va guanyar el disseny de Santiago Femenia.[100] El suggeriment de Femenia es va convertir en l'escut que llueix avui el club, amb algunes petits variacions. L'escut consta de la Creu de Sant Jordi a la part superior esquerra amb la bandera catalana al costat, i els colors de l'equip a la part inferior.
Himne
Al llarg de la seva història, el club ha tingut diverses himnes oficials. L'actual himne oficial, també anomenat Cant del Barça, va ser creat i estrenat l'any 1974, amb motiu dels actes del 75è aniversari del club. La lletra fou escrita per Jaume Picas i Josep Maria Espinàs, i la música és de Manuel Valls Gorina.[101] La versió oficial és interpretada per la Coral Sant Jordi.
Amb motiu dels actes del centenari del club, el cantautor Joan Manuel Serrat el va interpretar en directe, sobre la gespa del Camp Nou.
Mascota
Des del 29 d'octubre de 1924 el Barça té una mascota oficial, dissenyada per la Valentí Castanys: Avi del Barça, amb samarretes del Barça de la dècada del 1960 i la dècada del 1970, pantalons també antics, tradicional barretina i una bandera del Barça.
Influència en altres clubs
El club ha influït en altres entitats esportives, com el naixement del Barcelona SC d'Ecuador,[102] el canvi de colors de la samarreta del Crystal Palace Football Club el 1974,[103] el canvi de de disseny de l'escut del Forest Green Rovers (2009-2011),[104] i el naixement i nom del FC Barsa Sumy.[105]
Instal·lacions
- Categoria principal: Instal·lacions del Futbol Club Barcelona
Estadi
L'Estadi del FC Barcelona és el Spotify Camp Nou, propietat del mateix club. Inaugurat el 1957 al barri de les Corts de Barcelona, té una capacitat de 99.354 espectadors, tots asseguts. És un dels estadis catalogats com a "Estadi Cinc Estrelles" per la UEFA, fet que l'habilita per acollir finals de la Lliga de Campions, Recopa i Copa de la UEFA, com ha passat en 15 ocasions.
Des d'agost de 2023, per una important remodelació de l'estadi, l'equip masculí de futbol juga a l'Estadi Olímpic Lluís Companys, amb una capacitat màxima de 55.926 espectadors i modernitzat per a l'ocasió amb una inversió superior als set milions d'euros compartida entre club (60%) i Ajuntament (40%) destinats a la millora dels accessos i la mobilitat de l'entorn.[106]
La remodelació del Spotify Camp Nou, adjudicada per 900 milions d'euros a l'empresa turca Limak Construction s'estima que estarà acabada la temporada 2025-26.[107] Abans de poder disposar del Camp Nou, el FC Barcelona va tenir dos estadis més, els quals se li anaren fent petits a mesura que creixia la massa social de seguidors:
El 14 de març de 1909 es va inaugurar el Camp del carrer Indústria amb el partit Barça - Català (2-2), del Campionat de Catalunya. El primer gol el va marcar Romà Forns i el segon Charles Wallace. Va ser batejat popularment amb el nom de "L'Escopidora" per les seves reduïdes dimensions.
A causa dels èxits i al creixent nombre de socis l'equip es va traslladar al Camp de Les Corts, inaugurat el 20 de maig de 1922 obra dels arquitectes Jaume Mestres i Josep Alemany, amb el partit Barça - Saint Mirren (2-1). El primer gol es marca Birrel en pròpia porta i el segon d'Alcàntara. Tenia una capacitat d'uns 30.000 espectadors, i que va arribar a tenir una capacitat màxima de 60.000 persones.
Camps anteriors
- Els primers amistosos es jugaren a l'antic Velòdrom de la Bonanova (Turó Park, Via Augusta). Primer partit jugat el 8 de desembre de 1899, un partit que acaba amb derrota per 0 a 1 contra el Team Anglès.
- Camp de l'Hotel Casanovas (Hospital de la Santa Creu i Sant Pau), inaugurat el 18 de novembre de 1900 en un partit contra el Hispània (0-0).
- Camp de la Carretera d'Horta (Carretera d'Horta, Ronda del Guinardo). Primer partit jugat el 23 de novembre de 1901, un partit que acaba amb victòria per 0 a 1 contra l'quip del vaixell Calliope.
- Camp del carrer Muntaner (Carrers Paris, Casanova, Londres, Muntaner) amb capacitat per a 8.000 espectadors Primer partit jugat el 26 de febrer de 1905 amb derrota per 2 a 3 contra el Català FC.[108]
Centre d'entrenament
- La Ciutat Esportiva Joan Gamper, complex esportiu de l'entitat situat a Sant Joan Despí que acull els entrenaments del primer, segon equip i els equips inferiors del club.
- La Masia de Can Planes o la Masia, residència dels joves de les categories inferiors del club fins a l'any 2011.
Altres instal·lacions
- El Mini Estadi, on jugaven els equips de futbol de les categories inferiors del club. Tenia una aforament de 15.276 espectadors, tots asseguts.
- L'Estadi Johan Cruyff acull els partits de futbol com a local del Barcelona Atlètic, femení i Juvenil A.
- El Palau Blaugrana, que ha quedat obsolet i no compleix la reglamentació de l'Eurolliga de bàsquet,[109] és el pavelló esportiu de l'entitat, va ser inaugurat el 1971, amb una capacitat màxima de 7.585 espectadors, i que acull les seccions de bàsquet, handbol, hoquei sobre patins i futbol sala.
- El Nou Palau Blaugrana, pavelló esportiu reemplaça del Palau Blaugrana, amb una capacitat màxima de 15.000 espectadors, que acollirà les seccions de bàsquet, handbol, hoquei sobre patins i futbol sala el 2026.
- Aquest projecte forma part del projecte Espai Barça, que inclou una reforma completa del Camp Nou, un nou Palau Blaugrana, instal·lacions esportives i un auditori al barri de les Corts de Barcelona i l'Estadi Johan Cruyff a la Ciutat Esportiva Joan Gamper.
- El Palau de Gel és la pavelló esportiu de l'entitat, que acull les seccions d'hoquei gel i patinatge artístic.
- El club disposa d'un Museu del FC Barcelona, el museu més visitat de Catalunya amb 1.540.000 visitants l'any 2012.[110]
- La botiga oficial FCBotiga inaugurada el 22 de desembre del 1998.
Societat
![]() |
Aquest article (o secció) és manifestament incomplet. |
Seus socials
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ec/Gimn%C3%A0s_Sol%C3%A9.png/220px-Gimn%C3%A0s_Sol%C3%A9.png)
- 1899–1910 Carrer de Montjuïc del Carme, 5 (Gimnàs Solé)
- 1910–1914 Plaça de Goya (cerveseria Moritz)
- 1914–1915 Rambla de Canaletes, 9, 1r.
- 1915–1916 Rambla de les Flors, 18, 2n.
- 1916–1919 Xalet del camp del carrer de la Indústria (entre París i Urgell)
- 1919–1921 Carrer d'Aribau, 21, entresòl
- 1921–1924 Carrer del Pintor Fortuny, 1, 1r.
- 1924–1928 Plaça del Teatre, 2, 2n.
- 1928–1929 Via Laietana, 28, 2n.
- 1929–1932 Xalet al passeig de Gràcia a la cantonada amb Diputació
- 1932–1938 Carrer del Consell de Cent, 333 1r.
- 1938–1939 Ronda de Sant Pere, 2 1r.
- 1939–1941 Gran Via de les Corts Catalanes, 629 bis 1r.
- 1941–1960 Xalet al passatge de Méndez Vigo, 4
- 1960–1966 Pau Claris, 180, a la cantonada amb Provença
- 1966–1978 Av. de Joan XXXII, (la Masia)
- 1978– Av. d'Arístides Maillol, s/n
- Font: [1]
Junta directiva
- Categoria principal: Directius del FC Barcelona
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/37/Joan_Laporta_2023_%28cropped%29.jpg/220px-Joan_Laporta_2023_%28cropped%29.jpg)
El president escull els membres de la Junta directiva, que són ratificats per una assemblea de "socis compromissaris": 300 socis majors de 18 anys elegits per sorteig i que, durant un període de dos anys, participen en les assemblees anuals de socis, amb veu i vot, en representació de tots els socis del club.
La Junta Directiva inicial, constituïda a 19 de març de 2021, està formada pels directius següents:[111][112][113]
Càrrec | Nom | |
---|---|---|
President | ![]() | |
Vicepresident primer. Àrea esportiva | ![]() | |
Vicepresidenta. Àrea Institucional | ![]() | |
Vicepresident. Àrea econòmica | ![]() | |
Vicepresident. Àrea Social | ![]() | |
Vicepresident. Àrea de Màrqueting | ![]() | |
Secretari. Directiu responsable del bàsquet | ![]() | |
Tresorer | ![]() | |
Vocal. | Directiu adjunt al Conseller Delegat | ![]() |
Directiu responsable de l'hoquei | ![]() | |
Portaveu adjunt de la Junta Directiva | ![]() | |
Directiu responsable de Seguretat | ![]() | |
Directiu responsable de l'Àrea Social | ![]() | |
Directiu responsable del futbol sala | ![]() | |
Directiu responsable del futbol femení | ![]() | |
![]() | ||
Directiu responsable de l'handbol | ![]() | |
Directiu responsable del futbol formatiu | ![]() |
Patrocini
|
|
|
Dimensió social
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/9a/Fc_barcelona-rafael_casanova_homage.jpg/220px-Fc_barcelona-rafael_casanova_homage.jpg)
El club, considerat com l'entitat social més coneguda de Catalunya a l'exterior,[117] ha complert al llarg de la seva història, per a molts aficionats, una funció representativa de defensa dels valors catalanistes, que el club ha defensat públicament en múltiples ocasions.[p] El club, a més, també s'ha manifestat formalment i públicament en suport de les reivindicacions de major autonomia per a Catalunya i va signar manifestos de suport a l'Estatut d'Autonomia de Catalunya de 1932, l'Estatut d'Autonomia de Catalunya de 1979 i l'Estatut d'Autonomia de Catalunya de 2006.[118] Aquesta trajectòria de defensa dels valors catalans va ser reconeguda el 21 de desembre del 1992 quan la Generalitat de Catalunya, presidida per Jordi Pujol, li va atorgar el Premi Creu de Sant Jordi, la màxima distinció que atorga el Govern de Catalunya.[q]
El club sempre s'ha significat per activitats i gestos en defensa de la cultura i la llengua catalana, la qual ha estat la llengua oficial de tots els documents del club, tret dels anys de dictadura franquista, en la qual va condecorar tres vegades a Francisco Franco.[119] Excepte en aquest mateix període, el capità de l'equip sempre ha lluït igualment la bandera catalana com a braçalet distintiu.[120]
El FC Barcelona s'ha manifestat públicament a favor del reconeixement internacional de les seleccions esportives catalanes, promovent l'organització de partits amistosos entre la selecció de Catalunya i altres seleccions internacionals com Brasil o Argentina, sinó que ha cedit gratuïtament les seves instal·lacions com a seu de les trobades i ha prestat tots els seus esportistes.[121] A més, el club ha signat manifestos públics a favor de la causa. Durant la presidència de Joan Laporta, ell mateix i algun jugador com Oleguer Presas van participar en una campanya publicitària de la Plataforma Pro Seleccions Catalanes que, sota l'eslògan «una nació, una selecció», va ocupar espais publicitaris en una gran quantitat de mitjans de comunicació escrits i audiovisuals de Catalunya. Alguns historiadors i assagistes, com Manuel Vázquez Montalbán, van arribar a apuntar que, per a molts catalans, el FC Barcelona compleix a Catalunya el paper substitutori de la selecció catalana al concert internacional, malgrat la llarga tradició d'esportistes espanyols d'origen no català i d'estrangers que ha tingut el club.[122] Aquests assagistes apunten que aquest és un dels motius pels quals el club barcelonista compta amb equips en tantes disciplines esportives diferents com el bàsquet, handbol, hoquei sobre patins, atletisme, voleibol, etcètera.[122]
Tot i la seva vinculació amb idees catalanistes, el club ha comptat sempre amb gran quantitat d'aficionats i fins i tot socis a tot Espanya, atrets pels valors esportius del club , els quals detalla el propi club. Alguns historiadors , tot i això, han apuntat que, a més de l'admiració pels valors esportius, molts aficionats espanyols simpatitzaven amb el Barcelona en veure al club català l'alternativa al «centralisme polític» amb què identificaven el Reial Madrid ,[123] especialment durant els anys de la dictadura franquista, fonament equivocat,[124] ja que va repercutir a tots els clubs del país.[125] Va ser aquells anys quan es va encunyar la frase que el F. Barcelona era més que un club, que es va convertir en l'eslògan més conegut de l'entitat.[126]
D'altra banda, i com han apuntat diversos historiadors, el club també va aglutinar, especialment durant les primeres dècades de vida, els simpatitzants del republicanisme.[127] Des de principis del segle xx diferents fets apunten la complicitat dels dirigents del club amb els ideals republicans.[127]
El moment de major distanciament entre el club i la monarquia espanyola va tenir lloc sota el regnat d'Alfons XIII i durant la dictadura de Primo de Rivera. A l'estadi de Les Corts, els aficionats del Barcelona havien manifestat crítiques a la dictadura i exhibit algunes pancartes contra el règim. Finalment, el 14 de juny de 1925 els 14.000 aficionats de l'estadi van escridassar la Marxa Reial, interpretada per una banda de música.[128] Dies més tard, el Capità General i Governador Civil de Barcelona Joaquim Milans del Bosch va dictar una ordre que va clausurar l'estadi durant sis mesos i va obligar a dimitir Hans Gamper com a president del club i exiliar-se a Suïssa durant una temporada.[128] L'ordre de cloenda de l'estadi justificava la mesura indicant que «en la societat esmentada hi ha persones que combreguen amb idees contràries al bé de la Pàtria»,[128] com recull l'historiador Jaume Sobrequés a la seva obra F.C. Barcelona: cent anys d'història. Va ser la sanció més dura que ha rebut el club en tota la història. Com assenyala el mateix Sobrequés, el punt culminant del compromís del club amb els principis republicans va tenir lloc a partir del 1931, quan es va proclamar la Segona República Espanyola i, sobretot, a partir de l'inici de la Guerra Civil espanyola quan, el 1936, el FC Barcelona es va convertir voluntàriament en «Entitat al servei del govern legítim de la República».[129]
Després del restabliment de la democràcia a Espanya el 1977, el club ha anat perdent aquesta connotació política. Va normalitzar les seves relacions amb la corona espanyola i en diverses ocasions expedicions formades per dirigents i esportistes del club han ofert els seus trofeus al Palau de la Zarzuela.[130] El festeig i posterior matrimoni de la Infanta Cristina de Borbó i de Grècia amb el jugador d'handbol del FC Barcelona Iñaki Urdangarin va fer freqüent a finals dels anys 1990 i principis dels anys 2000 la presència de membres de la família reial espanyola al Palau Blaugrana, inclòs el Rei Joan Carles I.[131] L'últim gest de complicitat entre el club i la Casa Reial va tenir lloc el 17 de maig de 2006, amb motiu de la final de la Lliga de Campions de la UEFA 2005-06, quan els Reis van acudir a París per mostrar la seva suport al conjunt blaugrana i, conclòs el matx, van baixar a la gespa a felicitar els jugadors de l'equip amb el president del govern espanyol José Luis Rodríguez Zapatero, declarat seguidor del conjunt barcelonista, i el president de la Generalitat de Catalunya Pasqual Maragall.[132]
En el terreny religiós, i malgrat que el fundador del club, Hans Gamper i els seus primers dirigents eren protestants, el club va adquirir a partir dels anys 1940, després de la Guerra Civil espanyola, un caràcter marcadament catòlic. Van ser habituals les ofrenes del club al Monestir de Montserrat,[133] i fins i tot l'estadi del Camp Nou compta amb una capella al costat dels vestidors, amb una reproducció de la Verge de Montserrat.[134] El 1982, el papa Joan Pau II va rebre el carnet de soci número 108.000 del club, amb motiu d'una missa multitudinària que va oficiar al Camp Nou.[135]
En els darrers temps el club s'ha significat pels seus gestos solidaris. A principi dels anys 1980 ja va organitzar un partit amistós en benefici d'Unicef, en què el Barça es va enfrontar al Camp Nou a l'equip Human Stars, una selecció dels millors futbolistes del món.[136] A mitjan els anys 90 va tornar a repetir-se l'experiència. També en aquesta dècada el club es va implicar en la lluita contra la droga, organitzant diversos partits en col·laboració amb la Fundació d'Ajuda contra la Droga, els beneficis de la qual es van destinar al Projecte Home.[137]
Amb l'arribada de Joan Laporta a la presidència, el club va manifestar la intenció d'incrementar la seva implicació en causes socials, expressant el desig que el club sigui reconegut mundialment pel seu tarannà solidari. En aquest sentit, a finals de l'any 2005, el FC Barcelona va organitzar un partit amistós al Camp Nou davant d'una selecció conjunta de jugadors israelians i palestins, que per primera vegada van compartir equip.[138]
El 13 de desembre del 2008, coincidint amb la disputa d'el Clàssic, el club va iniciar l'emissió del seu canal de televisió Barça TV de manera gratuïta a TDT per a tot Catalunya fruit d'un acord amb el Grup Godó.[139] El canal temàtic del club es va crear fa gairebé una dècada i continua les emissions en la modalitat de pagament per a la resta d'Espanya.
El club també és present a les xarxes socials com a part de la seva gestió social. Es troba a Facebook, Twitter, Instagram i Youtube,[140] sent el primer club d'Espanya en arribar «a un acord amb Youtube».[141]
Afició
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/20/FC_Barcelona_Catalonia_Supporters.jpg/220px-FC_Barcelona_Catalonia_Supporters.jpg)
El terme culer és el nom col·loquial que reben els seguidors del Futbol Club Barcelona.[142]
Hom situa l'origen de la denominació "culers" en una anècdota referida al primer camp de futbol en el qual jugà el club, situat al carrer Indústria de Barcelona. Aquest camp no tenia graderies i els afeccionats s'havien d'asseure a la part alta del mur que envoltava el camp, de manera que la gent que caminava pel carrer en un dia de partit, veia una fila de culs arrenglerats. Malgrat haver canviat d'estadi dues vegades fins a l'actual Camp Nou, el sobrenom ha perdurat.[143]
Agermanaments i rivalitats de futbol
L'afició del Barcelona està agermanada amb aquells del Tenerife, l'amistat entre els dos clubs va néixer a l'inici dels anys noranta quan el Tenerife va vèncer l'última jornada Reial Madrid la 1991-1992 i la 1992-1993 va regalar dos títols al blaugrana. El FC Barcelona manté una forta rivalitat futbolística amb el Reial Club Deportiu Espanyol, equip de la ciutat de Barcelona.[144] El derbi barceloní és el nom que descriu els partits entre ambdós clubs, els més representatius de la ciutat.[144] S'han enfrontat en 216 ocasions, comptant dos partits europeus disputats a la Copa de Fires, amb un balanç de 126 partits guanyats pel Barcelona, davant de 44 de l'Espanyol. Xavi Hernández és el futbolista amb més partits disputats, amb un total de 36, mentre que l'argentí Lionel Messi és el màxim golejador, amb 25 gols.
La rivalitat va néixer en part pels continus enfrontaments que, entre altres coses, eren aguerrits i comptaven amb bons jugadors. Un altre dels fets és perquè van ser pioners del futbol a Barcelona, els més representatius, a això també cal afegir que històricament es van consolidar com els dos millors equips a les competicions organitzades per la Federació Catalana de Futbol.[145]
L'equip culer també disputa l'anomenat clàssic de futbol espanyol davant del Reial Madrid Club de Futbol, uns dels partits més importants i transcendents del món.[146] L'audiència supera els 500 milions d'espectadors i s'acrediten més de 750 periodistes;[147] sovint, és conegut per la premsa especialitzada com el Partit del segle.[148] Al balanç general els madrilenys han guanyat 102 partits davant dels 100 dels barcelonistes, d'un total de 254 trobades oficials. El primer duel oficial es va donar a la semifinals de la Copa de la Coronació, amb un resultat favorable per als barcelonistes per 2-1. La popularitat i importància també rau en la quantitat de trofeus guanyats i la qualitat de jugadors dels dos clubs. A nivell nacional destaquen altres equips com l'Athletic Club i l'Atlètic de Madrid. Barcelona i Athletic són els dos clubs més premiats de la Copa del Rei i han disputat set finals, amb un balanç de cinc victòries i dues derrotes per als blaugranes.
A nivell internacional destaquen els seus enfrontaments amb l'Associazione Calcio Milan italiana,[149] en ser el rival internacional a qui més s'ha enfrontat amb 19 partits,[150] o el Manchester United FC,[151] rival a dues finals de Champions League. Addicionalment, també va tenir intensos enfrontaments amb el Chelsea Football Club,[152] i Paris Saint-Germain Football Club, i per recents disputes esportives davant el FC Bayern de Múnic.[153] Ja amb tints gairebé desapareguts en la història recent es donen amb el Celtic Football Club.[154]
Massa social
Una de les principals característiques distintives del FC Barcelona és la seva naturalesa jurídica: és un dels quatre únics clubs professionals d'Espanya (juntament amb Reial Madrid, Athletic Club i CA Osasuna) que no és una Societat anònima esportiva (SAD), conservant des dels seus orígens el seu caràcter d'associació esportiva sense ànim de lucre, la propietat del qual recau en els seus socis. En aquest sentit, l'òrgan suprem de govern de l'entitat és l'Assemblea i els socis elegeixen el president per sufragi universal directe.[155]
Al juny de 2022 el FC Barcelona registrava al voltant de 143.000 socis, una xifra que el situa com el desè club de futbol amb més associats del món.[156] Així mateix, és el club espanyol amb més abonats: 83.116 al setembre de 2019,[157] per davant dels aproximadament 61.000 del Reial Madrid.[158]
A la temporada 2010-11, el club va aconseguir ingressos propers als 51 milions d'euros per conceptes de socis i abonats.[159]
L'afició pel club ha arribat al punt que una parella belga ha posat el nom de Barça com a nom de pila al seu primer fill, que a més han fet soci del club, el 19 de juliol del 2010 via Internet amb el número 185.508. Es tracta de Barça Beeckman, nascut el 26 d'abril del 2010 a Sint-Truiden, ciutat de Bèlgica. Segons el web del FC Barcelona, Barça Beeckman és el primer soci que es diu com l'equip i no tenen constància que ningú més al món es digui així.[160]
Actualment, segons un estudi alemany, el Barcelona és el club amb més seguidors a Europa.[161]
Penyes
Les penyes són una part molt important del barcelonisme, La primera d'elles fou la Penya Solera de Castellar del Vallès fundada l'any 1946.[162] En 2023 hi ha constituides 1.265 penyes amb 170.000 penyistes,[163] mentre en 2006 eren 1.333 penyes actives i 165.000 penyistes,[162] formades com a associacions independents sense ànim de lucre, amb la finalitat de mantenir i projectar el sentiment i la història del club arreu del món. D'altra banda, també ajuden a fomentar la germanor entre els seus socis i simpatitzants mitjançant les diferents activitats que realitzen al llarg de l'any. Un cop l'any el club juntament amb una penya organitzen la trobada mundial de penyes (normalment, el setembre o l'octubre). Altres trobades, com les de zona o organitzades per diferents motius, són comunicades també al club, el qual envia un o més representants. Els grups de suport més destacats son la degana i ja desapareguda Penya Solera, Sang Culé, Penya Almogàvers, Boixos Nois i Dracs 1991 Supporters.
Els Boixos Nois son un d'grup radical de suport fundat el 1981.[164] La Comissió Estatal contra la Violència els declarà grup radical violent en 2019, prohibint-ne l'exhibició de simbologia en els camps de futbol.[165] Els Casuals, presumptament liderats per Ricardo Mateo Lucho,[166] van enfocar la seva activitat al crim organitzat durant la dècada de 1990 i la dècada de 2000 dedicant-se a la seguretat de clubs nocturns, tràfic de drogues i robatoris a narcotraficants, pallisses i apunyalaments per encàrrec, entre d'altres.[167]
Fundació FC Barcelona
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/61/LogoFundacioBarcelona.svg/220px-LogoFundacioBarcelona.svg.png)
El club destina el 0,7 % del pressupost anual a la Fundació Futbol Club Barcelona, encaminada a projectes humanitaris.[168] A partir de 2006, el club es va comprometre a realitzar una donació no inferior a 1,5 milions d'euros a Unicef, perquè aquesta ho destini a millorar les condicions de vida dels nens de tot el món.[169] El primer projecte conjunt dels dos organismes va estar destinat als nens víctimes de la sida a Swazilàndia.[170] A més, va posar el nom de l'organització a l'espai central del seu primer equipatge, sent la primera vegada que lluïa publicitat a les samarretes de l'equip de futbol.[171]
Com a part de la gestió social, la fundació ha col·laborat amb altres entitats governamentals i socials per fomentar l'educació infantil, l'esport, la cultura i la salut. Entre els seus principals aliats es troba l'UNICEF, UNESCO, l'Alt Comissariat de les Nacions Unides per als Refugiats (ACNUR), el Consell Econòmic i Social de les Nacions Unides (ECOSOC), entre d'altres.[172]
Agrupació Barça Jugadors
L'Agrupació Barça Jugadors neix doncs com una entitat sense ànim de lucre per ajudar econòmica o socialment als exjugadors que ho necessitin. Per tal de fer realitat aquests fins socials, l'any 1995 es va crear La Fundació Barça Veterans, la presidència de la qual va ser assumida per Ladislau Kubala. El capital fundacional va ser donat per entitats i particulars molt sensibilitzats amb els antics jugadors i amb els colors del FCB. Aquest fons és intocable i això garanteix la supervivència de la Fundació, una de les joies més preuades de l'entitat blaugrana. L'objectiu és ajudar els exjugadors en tot allò que els faci falta, a partir de les rendes que genera aquest capital fundacional.
Acadèmies
Barça Escola Barcelona
La Barça Escola Barcelona és una escola de futbol formatiu ubicada a Barcelona. El seu objectiu és dotar nens i nenes d'entre 6 i 12 anys dels conceptes bàsics del futbol per poder afrontar amb garanties d'èxit els reptes esportius que se'ls plantegin en el futur, també se'ls transmeten els valors que representa el Barça: humilitat, esforç, ambició, respecte i treball en equip. Tant els entrenaments com els partits es porten a terme a les instal·lacions de la Ciutat Esportiva Joan Gamper.
Barça Escola Bàsquet
La Barça Escola Bàsquet és l'escola oficial de bàsquet del FC Barcelona. El seu objectiu és dotar nens i nenes d'entre 4 i 12 anys dels conceptes bàsics del futbol per poder afrontar amb garanties d'èxit els reptes esportius que se'ls plantegin en el futur, també se'ls transmeten els valors que representa el Barça: humilitat, esforç, ambició, respecte i treball en equip. Els entrenaments es realitzen al Centre Esportiu Municipal Arístides Maillol Les Corts. Els partits es juguen a la Ciutat Esportiva Joan Gamper.
Barça Escola Futsal
La Barça Escola Futsal és l'escola oficial de futbol sala del FC Barcelona. El seu objectiu és dotar nens i nenes d'entre 6 i 12 anys dels conceptes bàsics del futbol per poder afrontar amb garanties d'èxit els reptes esportius que se'ls plantegin en el futur, també se'ls transmeten els valors que representa el Barça: humilitat, esforç, ambició, respecte i treball en equip. Els entrenaments es fan a la Pista interior de parquet de l'INEFC de Barcelona. Els partits es juguen a la Ciutat Esportiva Joan Gamper.
Cultura
Mitjans de comunicació
Mitjans propis
Barça TV
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f0/Eusebio_Sacrist%C3%A1n_-_001.jpg/220px-Eusebio_Sacrist%C3%A1n_-_001.jpg)
Barça TV fou un canal de televisió esportiu dedicat íntegrament a l'actualitat del club. Va fer la seva primera emissió el 27 de juliol de 1999 sota el nom de Canal Barça. Els eixos principals de la programació del canal eren la informació, entreteniment, partits en directe del primer equip de futbol, dels equips del planter en totes les categories, partits històrics del FC Barcelona i programes específics que observaven i mostraven la realitat del teixit social barcelonista. El canal es produïa i emetia íntegrament en català, tot i que a les plataformes de pagament es disposava de dues pistes d'àudio addicionals que tradueixen a l'anglès i al castellà la programació. Les instal·lacions de la televisió oficial del club estaven al mateix estadi del FC Barcelona, destacant els platós a la zona mixta —a l'àrea dels vestidors— i a la tribuna del Camp Nou.
El mes de febrer del 2004 Canal Barça va passar a denominar-se Barça TV, després que el club tornés a adquirir els drets d'exclusivitat, fins aleshores en mans de Telefónica Sports. Des del 2008, Barça TV emet en obert per TDT al Principat de Catalunya. Després de 24 anys d'emissió, el club va anunciar que el canal tancaria el 30 de juny del 2023.[173]
Barça One
Barça One és una plataforma d’streaming amb contingut gratuït sobre el club en tres idiomes: català, castellà i anglès.[174] Es va presentar de forma oficial el 4 d'abril de 2024.[175]
R@dio Barça
Plana web
El club disposa d'una pàgina web, que està gestionat sota la supervisió de la direcció del club, s'ocupa de totes les notícies del club i dels resultats dels equips esportius del club, està en sis idiomes: català, anglès, castellà, xinès , japonès i francès.[176] Ampliada informativament amb plataformes a les xarxes socials com Facebook o Twitter.
Revistes i butlletins del FC Barcelona
Tot Barça
Revista de futbol que es publicà a Barcelona el 1979.[177] Estava escrita en castellà amb alguns articles en català. L'any 1979 desaparegué.
R.B. Revista Barcelonista. Barça
Fem Barça!
La Veu del Club
Revista Barça
- 3a etapa
Barça és una revista bimensual que des de 2002 tracta sobre tots els afers relacionats amb el Futbol Club Barcelona. S'hi poden trobar novetats, història, estudis o anàlisis tècniques, consells, entrevistes, reportatges, món social i institucional, trobades, iniciatives.[179] La revista la reben tots els socis i penyes del club a casa.
Barça Camp Nou
La publicació "Barça Camp Nou" és una publicació editada pel mateix club (mitjançant el seu departament de comunicació), que es reparteix gratuïtament coincidint amb els partits de Lliga i Copa del Rei que es juguen a "casa", al Camp Nou. La publicació es començà a editar a finals d'octubre del 2005 i la reben els aficionats del FC Barcelona que acudeixen a l'estadi.
La informació prèvia del partit, amb les últimes notícies relacionades i un ampli informe tècnic del rival, ocupa gran part del contingut habitual de "Barça Camp Nou" on també es poden consultar totes les estadístiques i classificacions. Les seccions del club també tenen cabuda en el diari del Barça, que en cada número dedica les dues pàgines centrals a una anàlisi en profunditat d'un tema monogràfic o a un pòster. Habitualment, el diari té 16 pàgines.Mitjans propers al club
A més dels diaris esportius actuals més coneguts com l'Sport, El Mundo Deportivo, El 9... destaquen algunes mitjans de comunicació rellevants com: Mundo Gráfico, Stadium, 4-2-4, Barcelona Deportiva, Barrabás, Dicen..., El Once, Futbolín, Hoja del Lunes, Lean, Olimpia, Vida Deportiva, R.B. Revista Barcelonista ... .
Cobertura mediàtica a Espanya
Per a l'equip de futbol, LaLigaTV por M+,[r][180] DAZN LaLiga[s][180][181] i GOL PLAY[t][182] tenen els drets per retransmetre els partits de la Lliga. Els partits de la Copa del Rei són retransmesos per Movistar Plus+[u][183] i TVE.[v][184] Tanmateix, els partits de la Supercopa d'Espanya són retransmesos per Supercopa de España por M+ i Movistar Plus+.[w][183] A més Liga de Campeones por M+[u][185] retransmet els partits de la Lliga de Campions.
Per a l'equip de filial masculí, FEF TV i Esport3 té els drets per retransmetre els partits de la Primera Federació.
Per a l'equip de filial femení, Esport3 té els drets per retransmetre els partits de Primera Federació Femenina.
Per a l'equip de juvenil masculí, Movistar Liga de Campeones té els drets per retransmetre els partits de la Lliga Juvenil de la UEFA.
Per a l'equip de futbol femení, DAZN LaLiga[u] i GOL PLAY[x] tenen els drets per retransmetre els partits de Liga F. Els partits de la Lliga de Campions Femenina de la UEFA són retransmesos per DAZN.
Per a l'equip de bàsquet masculí, #Vamos por Movistar Plus+[y][186] i Deportes por Movistar Plus+[z][186] tenen els drets per retransmetre els partits de la Lliga ACB de bàsquet. Els partits de la Copa del Rei[aa] i Supercopa espanyola són retransmesos per #Vamos por Movistar Plus+.
Per a l'equip de bàsquet femení, Teledeporte té els drets per retransmetre els partits de la Liga Femenina,[ab] Copa de la Reina[aa][186] i Copa de la Reina.[ac][186] Tanmateix, els partits de l'Eurolliga de bàsquet són retransmesos per Movistar Plus+.[187]
Per a l'equip d'hoquei herba masculí, Teledeporte té els drets per retransmetre els partits de la Divisió d'Honor masculina A. Els partits de la Copa del Rei són retransmesos per Eurosport.
Per a l'equip d'hoquei herba femení, Teledeporte té els drets per retransmetre els partits de la Lliga Ibedrola d'Hoquei. Els partits de la Copa de la Reina són retransmesos per Eurosport.
Per a l'equip de futbol sala, ATM Broadcast[u] i TVE[t] tenen els drets per retransmetre els partits de la Liga Nacional i Copa d'Espanya.[u] Els partits de la Copa del Rei i Supercopa d'Espanya són retransmesos per TVE. Tanmateix, els partits de la UEFA Futsal Champions League són retransmesos per GOL PLAY.[ad]
Per a l'equip d'handbol, GOL PLAY i LaLiga+ tenen els drets per retransmetre els partits de la Lliga ASOBAL. Els partits de la Lliga de Campions són retransmesos per DAZN[188] i Esport3.[ae]
Per a l'equip de rugbi, Teledeporte té els drets per retransmetre els partits de la Divisió d'Honor i Copa del Rei.
Per a l'equip de voleibol masculí, Teledeporte té els drets per retransmetre els partits de la Superlliga Masculina. Els partits de la Lliga de Campions són retransmesos per Eurosport.
Per a l'equip de voleibol femení, Teledeporte té els drets per retransmetre els partits de la Superlliga Femenina. Els partits de la Lliga de Campions són retransmesos per Eurosport.
Difusió en la cultura popular
![]() |
Aquest article (o secció) és manifestament incomplet. |
Des dels seus orígens, el Futbol Club Barcelona hagi tingut una estreta relació amb el món de la cultura, especialment, amb la cultura catalana.[189][190][191] Els estatuts del Club de 1932 ja deien que el Barça "és una associació de caràcter cultural i esportiu".[192] El Club i els seus jugadors han estat una font d'inspiració per a escriptors, músics, artistes plàstics, periodistes, dibuixants, gent del teatre i del cinema.[193][194]
En la literatura, alguns grans escriptors catalans es van inspirar en el club. El 1957, amb motiu de la inauguració del Camp Nou, Josep Maria de Sagarra dedicà un poema titulat Blau i grana.[195] El poeta Manuel Vázquez Montalbán escrivia regularment sobre la seva visió de l'equip. Van sorgir algunes expressions que van quallar a l'imaginari popular, com la d'identificar el Barça amb "l'exèrcit desarmat de Catalunya". També va deixar escrit que "el Barça és l'única institució legal que uneix l'home del carrer amb la Catalunya que podia haver estat i no va ser".[196][197]
Els grans aniversaris han estat ocasions propícies perquè el Club fes partícip de les seves activitats grans figures del món cultural. Noms com els de Josep Segrelles, Joan Miró i Antoni Tàpies han signat cartells commemoratius, de la mateixa manera que Jaume Picas i l'escriptor Josep Maria Espinàs, amb motiu del 75è aniversari del club, van fer la lletra del Cant del Barça, l'himne actual, amb música de Manuel Valls.[101]
El món blaugrana també ha estat font d'inspiració en les arts plàstiques, amb noms com Jordi Alumà, Josep Maria Subirachs, Antoni Tàpies o Josep Viladomat, que va fer l'escultura de l'Avi del Barça a la Masia. Salvador Dalí va retre homenatge al 75è aniversari del club amb un aiguafort.[198]
En les arts escèniques, la música també hi ha estat present, des del tango que Gardel va dedicar a Samitier a les cançons de Joan Manuel Serrat, La Trinca i molts altres. El teatre també ha estat una bona forma per expressar els sentiments dels seguidors blaugrana, des dels cuplets del Paral·lel d'abans de la Guerra Civil o sainets com El partit del diumenge, de Castanys, fins a textos més recents, com El culékulé, de Xavier Bosch.[199]
En moments de dificultat política o de manca de llibertats, el Barça ha estat refugi i mitjà d'expressió d'activitats culturals i artístiques. L'any 2013 el Club va posar en relleu el pla 'Barça Cultura', una iniciativa que impulsa l'àrea de relacions institucionals i protocol amb l'objectiu d'oferir el FC Barcelona com a plataforma per promoure la cultura a Catalunya.[200] El 2022, FC Barcelona i Òmnium signen un conveni per promoure la llengua catalana, la cultura i el país.[201]
Són molts els documentals i pel·lícules que s'han creat al llarg de la història per plasmar els èxits i el recorregut del club al llarg dels anys. L'any 1974 es va produir un documental en blanc i negre titulat Barça, 75 años de historia del Fútbol Club Barcelona produït Jordi Feliu, coincidint amb la celebració del setanta-cinquè aniversari de la fundació del club.La durada del film és d'una hora i 46 minuts.[202] Presenta la història del club des de la seva fundació, i la problemes polítics i socials als quals ha estat exposat el club.[203]
L'any 2004 es va produir un altre documental, titulat FC Barcelona Confidential, la pel·lícula tractava de l'arribada del president Joan Laporta a la presidència del club l'any 2003, i del canvi positiu que va viure el club a l'inici de la presidència de Laporta, econòmicament i pel que fa als resultats de l'equip després de quatre anys que l'equip va passar sense campionats abans que Laporta assumís la presidència del club,[204] L'última producció documental va ser la pel·lícula Barça Dreams produït Jordi Llompart el setembre del 2015, té una durada de dues hores, la pel·lícula va tocar el recorregut del club durant els seus 115 anys d'història i els jugadors més importants que van jugar al club, amb clips dels partits del club i diverses entrevistes amb alguns dels jugadors i entrenadors de l'equip, amb alts efectes visuals i tecnologia 3D.[205]
L'any 2012, el canal MBC, dins del programa de televisió Khawater presentat pel periodista saudita Ahmad Al Shugairi, va presentar un episodi de la vuitena temporada del programa titulat Un viatge al cor del FC Barcelona, l'episodi va incloure un reportatge sobre el club i la seva història, i l'Al-Shugairi va recórrer diverses instal·lacions del club, com el Camp Nou i el museu,[206] El setembre de 2016, diversos jugadors de l'equip, entre ells Neymar, Marc-André ter Stegen, Luis Suárez, Andrés Iniesta i Jordi Alba, van aparèixer en un anunci de Gillette, en donar a conèixer l'acord de col·laboració entre el club i l'empresa especialitzada en l'àmbit dels productes d'afaitar i de cura personal.[207]
Més recentment, el desembre de 2022, Amazon Prime Video va llançar una docuserie de cinc capítols anomenada FC Barcelona: A New Era.[208] Va documentar el club passant temps amb el cos tècnic i els jugadors entre bastidors tant dins com fora del camp al llarg de la seva temporada 2021-22. El setembre de 2023, Amazon Prime Video va llançar la segona temporada amb una docuserie de cinc capítols. Es centra en la seva temporada 2022-23 entre bastidors.[209]
S'han publicat desenes de llibres en diversos idiomes que recullen la història del club en els seus més petits detalls, el primer dels quals va ser el llibre Cincuenta años de Barcelona es va publicar l'any 1949, i un dels llibres més importants és El siglo del Barça 100 años en imágenes presentant en imatges la història del club al llarg de cent anys amb motiu del centenari de la fundació del club.
Filmografia
- Barça, 75 años de historia del Fútbol Club Barcelona. Jordi Feliu i Nicolau, 1974.
- Aquest any, cent!. Antoni Bassas i Onieva, 1998-1999.[210]
- Història del FC Barcelona. Santiago Gargallo, 2014.[211]
- Gamper, l'inventor del Barça. Jordi Ferrerons, 2018.[212]
- La Sagi, una pionera del Barça. Francesc Escribano i Royo i Josep Serra Mateu, 2019.[213]
Estil de joc
L'estil de joc del FC Barcelona està marcat per l'exigència dels seus socis de veure guanyar l'equip fent un joc atractiu.[214] L'afirmació d'aquesta exigència s'atribueix a l'època de Ladislau Kubala, que durant una dècada (1951-1961) va dirigir brillantment el joc blaugrana.[215] Helenio Herrera, que paradoxalment es va donar a conèixer als anys 60 adaptant el catenaccio, una tàctica basada en una defensa molt sòlida, va alinear un equip al Barça entre els anys 1958 i 1960, disposat en un 4-2-4 especialment centrat en l'atac i bonic. joc, encapçalat per jugadors ràpids i tècnics: Kubala, Sándor Kocsis i Luis Suárez,[216] el primer espanyol a guanyar la Pilota d'Or l'any 1960.
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/9/95/Association_football_4-3-3_formation.svg/220px-Association_football_4-3-3_formation.svg.png)
L'any 1971, després d'una dècada de fracàs, el president Agustí Montal Costa va incorporar l'entrenador dels Països Baixos Rinus Michels, que acabava de conduir l'Ajax Amsterdam a la victòria a la Copa de d'Europa. Aquest últim importa a Barcelona els seus principis de joc coneguts com el «futbol total», caracteritzat per alguns fonaments tècnics i tàctics: retenció de pilota, mobilitat i joc d'un sol toc.[217] Més una manera de jugar que una estratègia, el futbol total ve d'un requisit: que els jugadors ataquen i defensen. Michels demana als seus jugadors que ajustin les seves posicions i els seus recorreguts per aprofitar l'espai lliure que deixa l'equip contrari, gràcies a moviments reflexius, automatismes treballats i una excel·lent resistència. L'equip acostuma a jugar en una formació 4-3-3, amb tots els jugadors que han de poder moure's amunt i avall a voluntat. Els laterals, recolzats pels laterals atacants, animen els passadissos i han de poder explotar tota l'amplada del camp per crear buits en la defensa contraria.[218]
Amb el fitxatge del Pilota d'Or neerlandès Johan Cruyff l'any 1973, el Barça va trobar un jugador capaç d'aplicar aquests principis de joc a la perfecció i portar el seu equip a la conquesta del campionat. Tot i una trajectòria relativament limitada quan van marxar l'any 1978, l'equip de Michels i Cruyff és llegendari als ulls dels barcelonins perquè els havia retornat el seu orgull esportiu, paral·lelament al renaixement de la identitat catalana després de la caiguda del franquisme.[219]
Després dels encanteris poc convincents de Lucien Muller i Rife (que tanmateix van portar el club a la seva primera victòria de la Recopa d'Europa) i els decebedors retorns d'Herrera i Kubala la 1980-81, el president Núñez va incorporar l'alemany Udo Lattek, un dels entrenadors més gloriosos del moment. Tàctic reconegut que busca aprofitar al màxim els defectes del rival, imposa un joc directe i agressiu als barcelonins, als quals exigeix un treball atlètic exigent i una cultura de l'esforç,[220] que no agrada al líder blaugrana Maradona. Tot i guanyar tres copes, inclosa una Recopa d'Europa, en la seva primera temporada, Lattek va ser substituït abans de finalitzar la seva segona temporada per l'argentí César Luis Menotti, guanyador de la Copa del Món 1978. Aquest últim planteja un joc més construït i tècnic, amb l'objectiu de mantenir la pilota, però sempre basat en una important agressivitat per part dels seus jugadors. Aquesta agressivitat arribarà al màxim durant la lluita entre els barcelonins, Maradona al capdavant, i els jugadors de l'Athletic Club a la final de la Copa del Rei 1984.
El 1984, va ser el torn de l'anglès Terry Venables de provar sort. Munta un bloc compacte disposat en 4-4-2,[221] sòlid fins i tot aspre, però terriblement efectiu,[219] que permet al Barça guanyar el campionat per primera vegada des del 1974, per després arribar a la final de Copa d'Europa la temporada següent. Però la derrota del Barça als penals davant el Steaua de Bucarest, sense que el seu equip aconseguís marcar un cop (0-0, 0-2 de penals), després el seu fracàs davant el Reial Madrid a la lliga la temporada següent, malgrat les arribades de Lineker i Hughes, li valdrà la pena ser acomiadat el 1987.[219]
Uns mesos després, Johan Cruyff va tornar al club, aquesta vegada com a entrenador. Busca aplicar les mateixes receptes que el seu mentor Michels:[222] circulació ràpida de la pilota, moviment perpetu dels jugadors,[221] cobertura mútua i ús de les ales per a la màxima ocupació del camp.[219] Renova profundament la plantilla associant joves del centre de formació amb estrelles estrangeres amb talent, que s'adhereixen al sistema de joc proposat. Els jugadors es beneficien d'una gran llibertat, que han d'utilitzar per trobar les millors solucions col·lectives.[221] El 4-3-3 bàsic, proper al de Michels, es converteix en 3-4-3 quan el lliure Koeman puja per donar un cop de mà als seus migcampistes. Josep Guardiola és l'home bàsic del mig, capaç de repartir el joc entre els laterals Laudrup i Hristo Stoítxkov i el davanter Julio Salinas, que aviat serà substituït per Romário. Després de quatre temporades de domini, marcades per la primera victòria del club a la Copa d'Europa, l'equip va esclatar a la final de la Lliga de Campions 1993-94 contra l'AC Milan. Cruyff va ser finalment acomiadat dos anys més tard.[219]
Després d'un reeixit interludi de l'anglès Bobby Robson, el neerlandès Louis van Gaal, coronat amb la seva victòria a la Lliga de Campions el 1995 amb l'Ajax d'Amsterdam, va ser reclutat. Va establir el mateix sistema que va tenir tant d'èxit per a ell, un 3-4-3 força rígid practicant pressió alta i jugant per les bandes,[219] força proper en el seu disseny al Dream team de Cruyff. Portat pel talent ofensiu de Figo, Rivaldo i Luis Enrique, als quals aviat s'hi van unir Kluivert i molts altres jugadors holandesos, l'equip va guanyar brillantment el campionat el 1998 i el 1999, però va lluitar per concretar el seu domini a la Copa d'Europa, on la seva defensa és massa escassa. li costa eliminacions primerenques. Com que no s'ha adaptat a la vida catalana, van Gaal va ser finalment acomiadat l'any 2000.
El 2003, el nou president Laporta va contractar Frank Rijkaard. L'entrenador es basa molt en les lliçons de Cruyff, el seu antic entrenador a l'Ajax i assessor de Laporta, i les del seu exentrenador italià Arrigo Sacchi: pressió molt alta i línies més ajustades, per a la recuperació de la pilota més ràpida possible.[219] El joc del Barcelona també recorda el toque sud-americà, fet de passades curtes i ràpides.[219] Va optar per una composició 4-3-3 propera a la de Michels, amb com a pedra angular un migcamp amb tres jugadors tècnics, resistents i dotats d'una excel·lent visió de joc (Deco, Xavi, Edmílson, etc.) responsables de conjunt. el ritme del seu equip i obert sobre els laterals Messi i Ronaldinho, amb el suport de laterals, o el davanter Eto'o.[214] A causa del seu altíssim nivell individual, aquests dos últims queden deliberadament molt lliures en els seus moviments, essent la resta de l'equip l'encarregat de cobrir-los.[214] L'equip va obtenir excel·lents resultats del 2004 al 2006, any de la consagració europea, després es va ensorrar amb la baixada del nivell dels seus principals actors.
Rijkaard va ser substituït el 2008 per Josep Guardiola, que com a jugador va ser el cor del Dream Team de Cruyff abans d'acabar la seva carrera a Itàlia. Reprèn en gran manera els principis de joc del seu predecessor,[223] als quals afegeix una disciplina de ferro i uns estàndards elevats.[224] Iniesta i Busquets s'uneixen a Xavi pel mig, mentre que la marxa de Ronaldinho es compensa amb l'aparició dels joves Pedro i Bojan que porten el club a resultats excepcionals en la primera temporada.[225] Carlos Alberto Parreira, tècnic de la Selecció de futbol del Brasil guanyador del Mundial 1994, considera el desembre del 2010 que el FC Barcelona és el millor equip del món perquè s'ha inventat amb el temps una nova manera de concebre el futbol basant-se en sis aspectes essencials: el lideratge del capità Carles Puyol al terreny de joc, el lideratge de Pep Guardiola fora del terreny de joc, el talent de dos jugadors com Xavi i Iniesta, l'eficiència davant els gols de Messi i Villa, obra de Pedro Rodríguez i finalment imposar el seu joc. independentment de l'oponent.[226]
Sota la direcció de Luis Enrique, l'equip guarda els preceptes heretats del període Guardiola. A més, l'atac, format pel trio Messi, Neymar i Luis Suárez, esdevé la clau de l'equip en relació al mig del camp. El joc del Barça, més ràpid, té com a objectiu servir als atacants pel centre en un mínim de passades que els permetin utilitzar la seva habilitat per eliminar el rival en un contra un i la seva capacitat golejador.[227]
Celebracions i efemèrides
Copa Martini & Rossi
El Copa Martini & Rossi va ser un torneig amistós entre el FC Barcelona, organitzador i diversos clubs europeus de renomals durant els anys 40 i 50.
Torneig Joan Gamper
El Torneig Joan Gamper és un torneig amistós de futbol, organitzat anualment pel club des de 1966 al seu estadi.[228] El torneig es disputa normalment durant el mes d'agost i serveix de preparació de l'equip abans de començar la temporada. El seu nom es deu al fundador del club, Joan Gamper i la copa. El dominador de la competició és el FC Barcelona amb quaranta-cinc triomfs. L'agost 2021 es va començar, l'edició femenina del torneig, a l'estadi Johan Cruyff amb el nom de Torneig Joan Gamper femení. Resultat: Barcelna 6 - 0 Juventus.
Èxits esportius
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1e/Font_de_Canaletes.jpg/220px-Font_de_Canaletes.jpg)
La Font de Canaletes (1892), a la Rambla amb la plaça de Catalunya, que amb el temps s'ha convertit en un símbol de la ciutat, és sol ser lloc de reunió dels afeccionats del Futbol Club Barcelona en les celebracions de l'equip.[229]. I els jugadors brinden els seus trofeus al Camp Nou després de conquerir una competició important, a l'inici de partit de la secció de futbol, amb una ovació de tot el barcelonista. A més, al Museu del FC Barcelona ubicat al Camp Nou, es custodien els triomfs de la seccions juntament amb la resta de trofeus conquistats pel club.
Inauguració del Camp Nou
Amb l'arribada de Ladislau Kubala el 1950, i èxits, incloent-hi les cinc copes de la temporada 1951-52, malgrat la seva capacitat per a 60.000 persones, el camp de les Corts resultava insuficient, i el 14 de novembre de 1950, el president Agustí Montal i Galobart comprar uns nous terrenys a l'extrem de la Travessera de Les Corts. Degut a l'existència d'uns possibles terrenys alternatius, el projecte del Camp Nou es va retardar tres anys i les obres començaren l'any 1954, amb Miró-Sans com a president, i finalitzaren el 1957. Finalment, el Camp Nou, fou inaugurat el 24 de setembre del 1957, amb una capacitat de 93.053 espectadors.
En el partit inaugural, el club s'enfrontà a una selecció de jugadors de Varsòvia en què els blaugranes van vèncer per 4-2 (Eulogio Martínez fou l'autor del primer gol).
Noces de plata del club
A principis de desembre de 1924 es commemoren les noces de plata de l'entitat blaugrana, que té un total d'11.277 associats.
Noces d'Or del club
Actes de celebració del 50è Aniversari o les Noces d'Or:
- 26 de november de 1949. Amistós Barcelona - Kjøbenhavns Boldklub 1-0
- 26 de november de 1949. Amistós Barcelona - Palmeiras 2-2
- 4 de desembre de 1949. Torneig Noces d'Or Barcelona - Martinenc 8-0
- 8 de desembre de 1949. Torneig Noces d'Or Mataró - Barcelona 0-4
- 11 de desembre de 1949. Torneig Noces d'Or Granollers - Barcelona 0-1
- 18 de desembre de 1949. Torneig Noces d'Or Barcelona - Sant andreu 2-0
- 8 de gener de 1950. Torneig Noces d'Or Espanyol - Barcelona ajornat
- 15 de gener de 1950. Torneig Noces d'Or Badalona - Barcelona 3-9
- 20 de gener de 1950. Torneig Noces d'Or Sabadell - Barcelona 1-1
- 22 de gener de 1950. Torneig Noces d'Or Mataró - Barcelona sense dades
- 5 de febrer de 1950. Torneig Noces d'Or Terrassa - Barcelona 2-1
- 12 de febrer de 1950. Torneig Noces d'Or Barcelona - Sants 2-0
- 19 de febrer de 1950. Torneig Noces d'Or Barcelona - Jupiter sense dades
- 26 de febrer de 1950. Torneig Noces d'Or Barcelona - Sabadell sense dades
- 12 de març de 1950. Torneig Noces d'Or Barcelona - Granollers 6-1
- 23 de març de 1950. Torneig Noces d'Or sant andreu - Barcelona 0-5
- 26 de març de 1950. Torneig Noces d'Or Barcelona - Espanyol 7-2
- 2 d'abril de 1950. Torneig Noces d'Or Barcelona - Badalona sense dades
- 16 d'abril de 1950. Torneig Noces d'Or Barcelona - Mataró sense dades
- 23 d'abril de 1950. Torneig Noces d'Or Barcelona - Terrassa 2-2
- 30 d'abril de 1950. Torneig Noces d'Or Barcelona - Sants sense dades
- 11 de maig de 1950. Torneig Noces d'Or Barcelona - Martinenc 5-0
- 21 de maig de 1950. Torneig Noces d'Or Barcelona - Espanyol 4-4
- 26 de maig de 1950. Torneig Noces d'Or Barcelona - Jupiter 4-2
- 8 de juny de 1950. Torneig Noces d'Or Barcelona - Sabadell 6-0
75è aniversari
El 1974, el Barça celebrà el seu 75è aniversari, i per a l'ocasió, un nou himne va ser cantat en català per un cor de 3.500 veus, abans que el Barça s'enfrontés en partit amistós amb l'equip nacional d'Alemanya de l'Est, a qui derrotà per 2 a 1.
Centenari del club
El 28 de novembre de 1998 van començar els actes de celebració del Centenari del Club. Entre els esdeveniments programats més destacats en la celebració figuren els:
- 8 de novembre del 1998. Partit d'inauguració dels actes commemoratius del centenari del FC Barcelona, amb l'assistència de S.A.R. Infanta Cristina. Va enfrontar Barcelona i Atlètic de Madrid, en partit corresponent a la jornada 14 del Campionat Nacional de Lliga, que es va acabar amb victòria visitant per 0-1, gol de Jugović.
- 1 d'octubre de 1999: Concert de Josep Carreras
- 28 d'abril de 1999. Partit del Centenari. El partit amistós de futbol entre el Barça i la selecció del Brasil (2-2).
- Camp Nou. Joan Manuel Serrat, artista que va posar veu a l'himne del Centenari.
Plantilla de futbol 2024-2025
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/04/2022_Hansi_Flick_%28cropped%29.jpg/170px-2022_Hansi_Flick_%28cropped%29.jpg)
- Categoria principal: Membres del cos tècnic de futbol del FC Barcelona
La relació de jugadors de la plantilla del Barça la temporada 2024-2025 és la següent:
Nota: Els equips que disputen la lliga espanyola de futbol estan limitats a tenir en la plantilla un màxim de tres jugadors sense passaport de la Unió Europea. La llista inclou només la principal nacionalitat de cada jugador. Alguns jugadors no europeus tenen doble nacionalitat d'algun país de la UE:
Ronald Araújo té passaport espanyol.
Raphinha té passaport italià.
Jugadors | Cos tècnic | Esquema tàctic més utilitzat | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
|
Actualizat el 17 juliol 2024
|
|
Organigrames
Darrera actualització: 13 juliol 2024 |
Darrera actualització: 13 juliol 2024
Darrera actualització: 13 juliol 2024
Darrera actualització: 13 juliol 2024
Darrera actualització: 13 juliol 2024 |
Esportistes
- Categoria principal: Esportistes del FC Barcelona
Esportistes destacats
Futbol
Més d'un miler de futbolistes han vestit la samarreta del primer equip del Futbol Club Barcelona al llarg dels seus 123 anys d'història. Els jugadors d'origen estranger (tot i que alguns, nacionalitzats espanyols) han tingut sempre un gran pes en la història del club,[234] i han marcat les èpoques més brillants del conjunt català.[234] Fundat per un grup d'estrangers establerts a Barcelona,[235] inicialment l'equip va estar format per jugadors d'origen majoritàriament anglès, suís i alemany.[235] La majoria d'historiadors consideren que l'hongarès Ladislau Kubala va ser, als anys 1950, la primera gran figura de talla internacional que va militar al conjunt barcelonista.[234] No obstant això va ser a partir dels anys 1970 quan el futbol espanyol va regularitzar la participació de jugadors estrangers, i per tant quan el club va començar a fitxar grans figures internacionals.[234] El FC Barcelona ha comptat des de llavors amb diversos jugadors que, militant al club blaugrana, han conquerit els més prestigiosos trofeus individuals del futbol mundial.[234]
Cinc jugadors del club van ser guardonats amb el premi de FIFA World Player que els acreditava com els millors futbolistes del món: Romário, Ronaldo, Rivaldo, Ronaldinho en dues ocasions consecutives, i Lionel Messi;[236] i sis van ser premiats amb la Pilota d'Or que els acreditava com els millors jugadors del futbol europeu: Luis Suárez, Johan Cruyff en tres ocasions, Hristo Stoítxkov, Rivaldo, Ronaldinho i Messi que va fer història al club en ser el primer del planter a aconseguir-ho.[237] Fins a vint ocasions, un jugador del club ha obtingut la Pilota d'Or, Plata o Bronze, a més de quatre ocasions més en què un jugador ha obtingut un d'aquests guardons havent disputat la primera part d'aquell any al club blaugrana; Ronaldo el 1997 i sent jugador de l'Inter de Milà, i Luís Figo el 2000 pertanyent al Reial Madrid.[237] A més, el club ha comptat amb jugadors posseïdors d'altres grans distincions internacionals com Andrés Iniesta, Xavi Hernández, Michael Laudrup, Samuel Eto'o, Allan Simonsen, Hansi Krankl, Diego Maradona, Gary Lineker o Zlatan Ibrahimović entre d'altres.[238]
Després de la fusió del FIFA World Player amb la Pilota d'Or es va crear la FIFA Pilota d'Or, on el club ha comptat amb nou nominacions (Neymar una vegada, Andrés Iniesta i Xavi Hernández dues vegades i Lionel Messi quatre vegades) i tres primers llocs (tots de Lionel Messi, qui suma un total de set, el jugador amb més guardons del premi).[239]
Els futbolistes que més partits oficials han disputat al FC Barcelona són: Lionel Messi, Xavi Hernandez, Sergio Busquets, Andrés Iniesta, Gerard Piqué i Carles Puyol. L'argentí Lionel Messi amb set-cents setanta-vuit és l'integrant barcelonista amb la quantitat més gran de partits disputats.[240]
Els jugadors que més gols han marcat en competicions oficials són: Lionel Messi, César Rodríguez, Luis Suárez, Ladislau Kubala, i Josep Samitier. Destaca l'argentí Lionel Messi com a màxim golejador històric amb sis-cents setanta-dos gols, i el futbolista que més títols ha aconseguit en la seva estada a l'entitat amb trenta-quatre.
El FC Barcelona ha estat històricament, juntament amb el Reial Madrid, un dels conjunts que més ha contribuït a nodrir la selecció d'España.[241][242] El jugador del club amb més partits internacionals amb la selecció espanyola va ser el centrecampista Xavi Hernández, que va disputar cent trenta-tres partits fins a ser superat per Sergio Busquets, i juntament amb Lionel Messi, Andrés Iniesta, Gerard Piqué i Carles Puyol pertanyen al selectiu de futbolistes barcelonistes del «FIFA Century Club» per haver disputat amb cent o més partits amb la seva selecció nacional absoluta.[243]
Des de la fundació al 1910
Arthur Witty
Stanley Harris
Udo Steinberg
Lluís d'Ossó
Romà Forns
Carles Comamala
Francesc Bru
Josep Vidal
Josep Quirante
Bernat Lassaleta
Joan Gamper
Del 1910 al 1920
Jack Greenwell
Paulí Alcàntara
Climent Gràcia
Vicenç Martínez
Ricard Zamora
Ramon Torralba
Francesc Vinyals
Félix Sesúmaga
Del 1920 al 1930
Emil Walter
Emili Sagi-Barba
Josep Samitier
Patrici Arnau
Andreu Bosch i Girona
Domènec Carulla
Manuel Parera
Vicenç Piera
Josep Sastre
Cristòfol Martí
Franz Platko
Agustí Sancho
Del 1930 al 1940
Domènec Balmanya
Josep Escolà
Ramon Guzman
Ramon Zabalo
Martí Ventolrà
Joan Ramon
Esteve Pedrol
Joan Josep Nogués
Del 1940 al 1950
Josep Raich
Manel Rosalén
Josep Gonzalvo
Marià Gonzalvo
Francesc Calvet
Marià Martín
Velasco
César Rodríguez
Del 1950 al 1960
Evaristo de Macedo
Gustau Biosca
Estanislau Basora
Andreu Bosch i Pujol
Sígfrid Gràcia
Antoni Ramallets
Josep Seguer
Joan Segarra
Luis Suárez
Eulogio Martínez
Ladislau Kubala
Zoltán Czibor
Del 1960 al 1970
Enric Gensana
Ferran Olivella
Josep Maria Fusté
Eladi Silvestre
Martí Vergés
Jesús María Pereda
José Antonio Zaldúa
Sándor Kocsis
Del 1970 al 1980
Salvador Sadurní
Carles Rexach
Joaquim Rifé
Antoni Torres Garcia
Antoni Olmo
Migueli
Gallego
Marcial Pina
Johan Cruyff
Johan Neeskens
Juan Manuel Asensi
Hugo Sotil
Del 1980 al 1990
Bernd Schuster
Gary Lineker
Maradona
Hans Krankl
Ramon Maria Calderé
Allan Simonsen
Steve Archibald
Marcos Alonso
Víctor Muñoz
Quini
Julio Alberto Moreno
Mark Hughes
José Ramón Alexanko
Javier Urruticoechea
Francisco José Carrasco
Del 1990 al 2000
Rivaldo
Romário
Ronaldo
Hristo Stoítxkov
Albert Ferrer
Josep Guardiola
Sergi Barjuan
Michael Laudrup
Abelardo Fernández
Luis Enrique
Laurent Blanc
Miquel Àngel Nadal
Frank de Boer
Phillip Cocu
Patrick Kluivert
Ronald Koeman
José Mari Bakero
Txiki Beguiristain
Jon Andoni Goikoetxea
Julio Salinas
Andoni Zubizarreta
Guillermo Amor
Luís Figo
Gheorghe Popescu
Del 2000 al 2010
Juan Román Riquelme
Javier Saviola
Ronaldinho
Samuel Eto'o
Xavier Hernández
Oleguer Presas
Carles Puyol
Víctor Valdés
Yaya Touré
Andrés Iniesta
Eric Abidal
Ludovic Giuly
Thierry Henry
Seydou Keita
Rafael Márquez
Edgar Davids
Marc Overmars
Deco
Henrik Larsson
Zlatan Ibrahimović
Del 2010 al 2020
Javier Mascherano
Lionel Messi
Neymar
Dani Alves
Jordi Alba
Sergio Busquets
Cesc Fàbregas
Gerard Piqué
Ivan Rakitić
Pedro Rodriguez
David Villa
Luis Suárez
Del 2020 fins avui
Millors jugadors per número
El 8 d'abril de 2020, Marca va anunciar els millors jugadors de futbol per dorsal de la història del FC Barcelona amb dorsals de l'1 al 23.[244]
|
|
Futbol femení
Simona Vintilă, Maribel Domínguez, Marta Cubí, Noemí Rubio, Ani Escribano, Melisa Nicolau, Sonia Bermúdez, Miriam Diéguez, Elixabete Sarasola, Esther Sullastres Ayuso, Marta Corredera, Olga García, Vicky Losada, Jennifer Hermoso
Atletisme
Masculi: José Manuel Abascal, Javier García Chico, Antonio Corgos, Javier Moracho, Colomán Trabado, Gregorio Rojo
Femení: Yulimar Rojas
Bàsquet
Joan Ferrando, Joan 'Nelo' Carbonell, Miquel Carreras, Pere Carrera, Eduard Kucharski, Jordi Bonareu, Jordi Parra, Alfonso Martínez, Francesc Buscató, Jeff Ruland, Norman Carmichael, Manolo Flores, Juan Domingo De la Cruz, Joaquim Costa, Joan Creus, Pedro César Ansa, Juan Antonio San Epifanio, Nacho Solozábal, Chicho Sibilio, Audie Norris, Xavier Crespo, Manel Bosch, Andrés Jiménez, Arturas Karnisovas, Sasha Djorjevic, José Antonio Montero, Xavi Fernàndez, Roger Esteller, Roberto Dueñas, Pau Gasol, Marc Gasol, Juan Carlos Navarro, Rodrigo de la Fuente, Fran Vázquez, David Andersen, Pete Mickeal, Ante Tomic, Dejan Bodiroga, Sarunas Jasikevicius, Jaka Lakovic, Nikola Mirotić, Ricky Rubio, Erazem Lorbek
Ciclisme
Marià Cañardo, Juli Borràs, Joan Juan, Muç Miquel, Joan Mateu Ribé, Josep Campamà, Julián Berrendero, Federico Ezquerra, Antonio Andrés Sancho, Diego Cháfer, Manel Costa, Agustí Miró, Antonio Destrieux, Joan Gimeno, Manuel Izquierdo, Fermín Trueba Pérez, Fernando Murcia, Delio Rodríguez Barros
Gimnàstica
Handbol
Des de 1940: Joan Barbany, José Antonio Cabrera
Des de 1960: Juan Morera
Des de 1970: Valero Rivera, Fernando de Andrés, José Manuel Tauré, Josep Perramon, Francesc López-Balcells, Vicente Calabuig, José Luís Sagarribay
Des de 1980: Eugeni Serrano, Joan Sagalés, Òscar Grau, Erhard Wunderlich, Javier Cabanas, Petrit Fejzullahu, Papitu, Julián López, Veselin Vujović, Veselin Vukovic, Milan Kalina, Joan-Fèlix Martínez, Juan José Uria, Miguel Herrero
Des de 1990: David Barrufet, Iñaki Urdangarín, Enric Masip, Lorenzo Rico, Mateo Garralda, Thomas Svensson, Rafael Guijosa, Fernando Barbeito, Antonio Carlos Ortega, Bogdan Wenta, Andrí Xepkin, Alexandru Dedu , Xavier O'Callahan, Patrik Čavar
Des de 2000: Christian Schwarzer, Iker Romero, Laszlo Nagy, Dejan Perić, Jerome Fernández, Alberto Entrerríos, Juanín García, Dragan Skrbic, Rubén Garabaya, Demetrio Lozano, Víctor Tomás, Albert Rocas, Kasper Hvidt, Siarhei Rutenka
Hoquei patins
Josep Barguñó, Pere Gallén, Antoni Caicedo, Ramon Pons, Joan Brasal, Carles Folguera, Manel Chércoles, Jordi Villacorta, Sergi Centell, Joan Vila, Jordi Vila-Puig, Carles Trullols, Joaquim Paüls, Joan Torner, Josep Enric Torner, Gaby Cairo, Ramon Benito, José Luis Páez, David Páez, Alberto Borregán, Aitor Egurrola
Lluita grecoromana
Rugbi
Abans de 1960: Antoni Altisench, Francesc Sardà, Gregori Tarramera, Miquel Puigdevall, Lluís Cabot, Eduard Ruiz, Josep Ruiz, Miquel Ruiz, Miquel Blanquet, Martí Corominas, Jordi Juan, A. Gabriel Rocabert, Adrià Rodó, Ramon Rabassa, Fernando Anell, Joan Rovira, Esteve Blanch, Recared Garreta
Entre 1960 i 1975: Joan Recasens, Joan Blanch, Josep Blanch, Jordi Martínez Picornell
Entre 1975 i 1999: Armand Aixut, Enric Font, Manuel Moriche, Cardona, Adrià Rodó, Francesc Baiget, Enric Lobo, Sergi Longhney, Miguel Escoda
Des del 2000, Paco Peña, Camille Riu, Toni Lucas, Rafel Vela, Cristian Carci, Maxime Troquereau, Andrés Martinez Delgado, José Luís Nart, Gorka Etxeberria
Voleibol musculí
Voleibol femení
Nerea Sánchez, Lara Raspall
Capitans
Futbol masculí
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8e/Puyol2011.jpg/220px-Puyol2011.jpg)
Excepte en algun cas, els integrants de la primera plantilla escullen els seus capitans. Es coneix la identitat de 50 dels primers capitans del Barça,[247] tots excepte els que ho van fer durant el període 1937-1939. El primer capità va ser Joan Gamper el 1899. El jugador que més temporades ha estat capitan és Carles Puyol (10 temporades) entre 2004 i 2014.
Capitans actuals d'altres seccions
- Futbol femení:
Alèxia Putellas
- Bàsquet masculí:
Álex Abrines
- Futbol sala:
Sergio Lozano
- Handbol:
Dika Mem
- Hoquei sobre gel:
Oriol Rubio
- Hoquei sobre patins:
Sergi Panadero
Guanyadors dels premis
Futbol
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e2/Lionel_Messi_at_Bernabeu.jpg/220px-Lionel_Messi_at_Bernabeu.jpg)
Luis Suárez (1960)
Johan Cruyff (1973 i 1974)
Hristo Stoítxkov (1994)
Rivaldo (1999)
Ronaldinho (2005)
Lionel Messi (2009, 2010, 2011, 2012, 2015 i 2019)
Romário de Souza Faria 1994
Ronaldo 1996
Rivaldo 1999
Ronaldinho 2004 i 2005
Lionel Messi 2009
- 1 Premi The Best al millor jugador de la FIFA
Lionel Messi 2019
Ronaldo (1996-97)
Messi (2009-10, 2011-12, 2012-13,[248] 2016-17, 2017-18[249] i 2018-19[250] i Luis Suárez (2015-16).
- 3 Premis FIFpro al millor jugador del món
- 3 Premis FIFpro al millor jugador jove del món
Samuel Eto'o 2004 i 2005.
- 4 Trofeu Bravo:
Josep Guardiola 1992
Ronaldo 1997
Lionel Messi 2007
Sergi Busquets 2009.
- 20 Pitxitxis
Marià Martín 1942-43
César Rodríguez 1948-49
Cayetano Re 1964-65
Carles Rexach 1970-71
Hansi Krankl 1978-79
Quini 1980-81 i 1981-82
Romário 1993-94
Ronaldo 1996-97
Samuel Eto'o 2005-06
Lionel Messi 2009-10, 2011-12, 2012-13, 2016-17, 2017-18, 2018-19, 2019-20 i 2020-21
Luis Suárez 2015-16
Robert Lewandowski 2022-23.
Juan Zambudio Velasco 1947-48
Antoni Ramallets 1951-52, 1955-56, 1956-57, 1958-59 i 1959-60
Pesudo 1965-66
Salvador Sadurní 1968-69, 1973-74 i 1974-75
Miguel Reina 1972-73, Pedro María Artola 1977-78
Urruti 1983-84
Andoni Zubizarreta 1986-87
Víctor Valdés 2004-05, 2008-09, 2009-10, 2010-11 i 2011-12
Claudio Bravo 2014-15
Marc-André ter Stegen 2022-23
Futbol femení
Alèxia Putellas (2021 i 2022)
Aitana Bonmatí (2023)
- 3 Premi The Best a la Millor Jugadora de la FIFA
Bàsquet
- 2 Euroleague Final Four MVP
Dejan Bodiroga 2003
Juan Carlos Navarro 2010
- 1 MVP Euroleague
Juan Carlos Navarro (2008-2009)
Handbol
- 2 Premi IFH al millor porter del món
David Barrufet (2001 i 2002)
Números retirats
Per a l'equip de futbol, el 21 de Luis Enrique, MIG, 1996–2004 - Temporalment retirat[ag]
Per a l'equip de bàsquet són el número 4 d'Andrés Jiménez, el 7 d'en Nacho Solozábal,[253] el 12 de Roberto Dueñas,[254] l'11 de Navarro i el 15 d'Epi.
Per a l'equip d'handbol, el número 2 d'Òscar Grau, el 4 de Xavier O'Callaghan, el 5 d'Enric Masip,[255] el 7 d'Iñaki Urdangarín, el 8 de Víctor Tomàs,[256] el 14 de Joan Sagalés i el 16 de David Barrufet.[257]
Per a l'equip d'hoquei sobre patins, l'1 d'Aitor Egurrola[258] i el 21 d'Alberto Borregán.[259]
Per a l'equip de futbol sala, el 28 de Francisco Sedano Antolín.[260]Entrenadors
- Categoria principal: Entrenadors del FC Barcelona
Entrenadors de futbol
El primer entrenador a temps complet fou Miles Barron, ja que anteriorment aquesta funció l'exercia el capità de l'equip.[261] Johan Cruyff va ser el tècnic amb més partits dirigits (602), també més temporades a la banqueta del primer equip (vuit anys consecutius, entre 1988 i 1996). Pep Guardiola que assolint el triplet (Copa del Rei, Lliga i Lliga de Campions), i posteriorment en el mateix any 2009 tres títols més que van ser la Supercopa d'Espanya de futbol, la Supercopa d'Europa de futbol, i el Campionat del Món de Clubs de futbol, és el entrenador més laureat amb 14 títols en el quatre temporades (de la 2008-09 a la 2011-12).
Entrenadors de futbol femení
- Categoria principal: Entrenadors del Futbol Club Barcelona (femení)
Natalia Astrain, Xavi Llorens, Fran Sánchez, Lluís Cortés, Jonatan Giráldez
Entrenadors destacats de bàsquet
Antoni Serra, Aíto García Reneses, Svetislav Pešić, Xavi Pascual
Entrenadors destacats de handbol
Entrenadors destacats de futbol sala
Entrenadors destacats de hoquei patins
Josep Lorente, Jordi Vila-Puig, Carlos Figueroa, Quim Paüls, Ferran Pujalte, Gaby Cairo
Presidents
- Categoria principal: Presidents del FC Barcelona
El Futbol Club Barcelona ha tingut 39 presidents i 4 comissions gestores al llarg de la seva història. El fundador del club, el suís Hans Gamper, no va ser, paradoxalment, el primer president: ho va ser l'anglès Walter Wild, ja que era la persona de major edat de les onze que van participar en l'assemblea fundacional del club. Joan Gamper, però, va ser posteriorment president en cinc etapes diferents del club. El president amb més anys de mandat de la història del club va ser Josep Lluís Núñez, que va ocupar el càrrec durant 22 anys, entre 1978 i 2000.
El president del Futbol Club Barcelona és, des de l'any 1978, un soci escollit per sufragi universal per dur la gestió del club.
L'actual president del club és Joan Laporta i Estruch.
Enfrontaments de futbol contra equips dels Països Catalans
La taula següent mostra el rècord dels partits oficials del primer equip de futbol amb els equips de futbol masculí dels països de parla catalana:
# | Equip | PJ | PG | PE | PP | GF | GC | DG | Pts |
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
1 | ![]() |
10 | 8 | 2 | 0 | 28 | 6 | +22 | 26 |
2 | ![]() |
2 | 1 | 1 | 0 | 9 | 2 | +7 | 4 |
3 | ![]() |
2 | 2 | 0 | 0 | 6 | 1 | +5 | 6 |
4 | ![]() |
4 | 4 | 0 | 0 | 6 | 0 | +6 | 12 |
5 | ![]() |
26 | 17 | 5 | 4 | 61 | 27 | +34 | 56 |
6 | ![]() |
2 | 1 | 1 | 0 | 6 | 1 | +5 | 4 |
7 | ![]() |
4 | 3 | 1 | 0 | 7 | 1 | +6 | 10 |
8 | ![]() |
1 | 1 | 0 | 0 | 2 | 0 | +2 | 3 |
9 | ![]() |
54 | 33 | 12 | 9 | 110 | 41 | +69 | 111 |
10 | ![]() |
1 | 1 | 0 | 0 | 3 | 0 | +3 | 3 |
11 | ![]() |
214 | 125 | 45 | 44 | 410 | 227 | +183 | 420 |
12 | ![]() |
8 | 4 | 3 | 1 | 18 | 12 | +6 | 15 |
13 | ![]() |
1 | 0 | 0 | 1 | 0 | 1 | −1 | 0 |
14 | ![]() |
1 | 1 | 0 | 0 | 3 | 0 | +3 | 3 |
15 | ![]() |
10 | 7 | 2 | 1 | 33 | 12 | +21 | 23 |
16 | ![]() |
9 | 5 | 2 | 2 | 27 | 11 | +16 | 17 |
17 | ![]() |
2 | 1 | 0 | 1 | 1 | 1 | 0 | 3 |
18 | ![]() |
50 | 24 | 17 | 9 | 102 | 53 | +49 | 89 |
19 | ![]() |
1 | 1 | 0 | 0 | 2 | 1 | +1 | 3 |
20 | ![]() |
1 | 0 | 0 | 1 | 2 | 3 | −1 | 0 |
21 | ![]() |
2 | 2 | 0 | 0 | 10 | 0 | +10 | 6 |
22 | ![]() |
10 | 7 | 1 | 2 | 26 | 8 | +18 | 22 |
23 | ![]() |
5 | 2 | 2 | 1 | 12 | 7 | +5 | 8 |
24 | ![]() |
40 | 30 | 5 | 5 | 122 | 46 | +76 | 95 |
25 | ![]() |
73 | 43 | 13 | 17 | 145 | 77 | +68 | 142 |
26 | ![]() |
28 | 17 | 5 | 6 | 57 | 25 | +32 | 56 |
27 | ![]() |
2 | 2 | 0 | 0 | 3 | 1 | +2 | 6 |
28 | ![]() |
4 | 3 | 0 | 1 | 11 | 5 | +6 | 9 |
29 | ![]() |
230 | 112 | 58 | 60 | 446 | 339 | +107 | 394 |
30 | ![]() |
54 | 33 | 10 | 11 | 114 | 67 | +47 | 109 |
31 | Total | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 | 0 |
Palmarès
Entre tots els equips professionals, en 2024 sumaven 48 Copes d'Europa, entre les 22 d'hoquei patins, 12 d'handbol, 5 de futbol masculí, 3 de futbol femení, 2 de bàsquet i 4 de futbol sala.[263][264] La temporada 2010-11 va ser la més reeixida globalment del club, amb 14 títols: 3 de l'equip de futbol masculí, bàsquet i futbol sala, 2 d'handbol i hoquei patins i 1 de futbol femení.[22]
Futbol
Tornejos estatals
- Lliga espanyola: 27
- 1928-1929, 1944-1945, 1947-1948, 1948-1949, 1951-1952, 1952-1953, 1958-1959, 1959-1960, 1973-1974, 1984-1985, 1990-1991, 1991-92, 1992-1993, 1993-1994, 1997-1998, 1998-1999, 2004-2005, 2005-2006, 2008-2009, 2009-2010, 2010-2011, 2012-2013, 2014-2015, 2015-2016, 2017-2018, 2018-2019, 2022-2023
Copa espanyola: 31
- 1910 (FEF), 1912, 1913 (UECF), 1920, 1922, 1925, 1926, 1928, 1941-42, 1950-51, 1951-52, 1952-53, 1956-57, 1958-59, 1962-63, 1967-68, 1970-71, 1977-78, 1980-81, 1982-83, 1987-88, 1989-90, 1996-97, 1997-98, 2008-09, 2011-12, 2014-15, 2015-16, 2016-17, 2017-18, 2020-21
Tornejos internacionals
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/71/Col%C2%B7leccions_del_Museu_del_FC_Barcelona_11.jpg/220px-Col%C2%B7leccions_del_Museu_del_FC_Barcelona_11.jpg)
Tornejos juvenils
Tornejos estatals
- 1951, 1959, 1974, 1975, 1976, 1977, 1980, 1986, 1987, 1989, 1994, 1996, 2000, 2002, 2005, 2006, 2011
- Lliga Nacionala: 8
- 1977-78, 1978-79, 1979-80, 1980-81, 1981-82, 1982-83, 1984-85, 1985-86
- Divisió d´Honor: 15
- 1999/00, 2004/05, 2005/06, 2008/09, 2009/10, 2010-11, 2012/13, 2013/14, 2016/17, 2017/18, 2019/20, 2020/21, 2021/22, 2022/23
- Lliga d'Honor sub-19: 1
- 1993-94
- 2004-05, 2008-09, 2010-11, 2021-22
Tornejos internacionals
- 1993, 1994, 1995
Tornejos estatals
Lliga espanyola: 20
- 1958/59, 1980/81, 1982/83, 1986/87, 1987/88, 1988/89, 1989/90, 1994/95, 1995/96, 1996/97, 1998/99, 2000/01, 2002/03, 2003/04, 2008/09, 2010/11, 2011/12, 2013/14, 2020/21, 2021/22
Copa del Rei: 27
- 1943, 1945, 1946, 1947, 1949, 1950, 1959, 1978, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1987, 1988, 1991, 1994, 2001, 2003, 2007, 2010, 2011, 2013, 2018, 2019, 2021, 2022
Tornejos internacionals
Eurolliga: 2
Copa Korać: 2
- 1986-87, 1998-99
- 1984-85, 1985-86
- 1986
- 1985
Tornejos estatals
- Lliga ASOBAL: 31
- 1968-69, 1972-73, 1979-80, 1981-82, 1985-86, 1987-88, 1988-89, 1989-90, 1990-91, 1991-92, 1995-96, 1996-97, 1997-98, 1998-99, 1999-00, 2002-03, 2005-06, 2010-11, 2011-12, 2012-13, 2013-14, 2014-15, 2015-16, 2016-17, 2017-18, 2018-19, 2019-20, 2020-21, 2021-22, 2022-23, 2023-24
- Copa del Rei: 28
- 1969, 1972, 1973, 1983, 1984, 1985, 1988, 1990, 1993, 1994, 1997, 1998, 2000, 2004, 2007, 2009, 2010, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021, 2022, 2023, 2024
- Copa ASOBAL: 18
- 1994-95, 1995-96, 1999-00, 2000-01, 2001-02, 2009-10, 2011-12, 2012-13, 2013-14, 2014-15, 2015-16, 2016-17, 2017-18, 2018-19, 2019-20, 2020-21, 2021-22, 2022-23
- 2022, 2023
- Supercopa: 24
- 1986, 1988, 1989, 1990, 1991, 1993, 1996, 1997, 1999, 2000, :2003, 2006, 2008, 2009, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2020, 2021
- 1944-45, 1945-46, 1946-47, 1948-49, :1950-51, 1956-57
Tornejos internacionals
- 1990-91, 1995-96, 1996-97, 1997-98, 1998-99, 1999-00, 2004-05, 2010-11, 2014-15, 2020-21, 2021-22, 2023-24
- Copa EHF: 1
- 2002-03
- 1983-84, 1984-85, 1985-86, 1993-94, 1994-95
- 1996, 1998, 1999, 2003, 2004
- 2013, 2014, 2017, 2018, 2019
Tornejos estatals
Lliga espanyola: 33
- 1973/74, 1976/77, 1977/78, 1978/79, 1979/80, 1980/81, 1981/82, 1983/84, 1984/85, 1995/96, 1997/98, 1998/99, 1999/00, 2000/01, 2001/02, 2002/03, 2003/04, 2004/05, 2005/06, 2006/07, 2007/08, 2008/09, 2009/10, 2011/12, 2013/14, 2014/15, 2015/16, 2016/17, 2017/18, 2018/19, 2019/20, 2020/21, 2022/23
Copa espanyola: 26
- 1953, 1958, 1963, 1972, 1975, 1978, 1979, 1981, 1985, 1986, 1987, 1994, 2000, 2002, 2003, 2005, 2007, 2011, 2012, 2016, 2017, 2018, 2019, 2022, 2023, 2024
- 2004/05, 2005/06, 2007/08, 2008/09, 2011/12, 2012/13, 2013/14, 2014/15, 2015/16, 2017/18, 2020/21, 2022/23, 2023/24
Tornejos internacionals
- 1972/73, 1973/74, 1977/78, 1978/79, 1979/80, 1980/81, 1981/82, 1982/83, 1983/84, 1984/85, 1996/97, 1999/00, 2000/01, 2001/02, 2003/04, 2004/05, 2006/07, 2007/08, 2009/10, 2013/14, 2014/15, 2017/18
- 1986/87
- 2005/06
- 1979/80, 1980/81, 1981/82, 1982/83, 1983/84, 1984/85, 1996/97, 1999/00, 2000/01, 2001/02, 2003/04, 2004/05, 2005/06, 2006-07, 2007/08, 2009/10, 2014/15, 2018/19
Tornejos estatals
- 2010-11, 2011-12, 2012-13, 2018-19, 2020-21, 2021-22, 2022-23
- 2010-11, 2011-12, 2012-13, 2018-19, 2019-20, 2021-22, 2023-24
- Copa del Rei: 8
- 2010-11, 2011-12, 2012-13, 2013-14, 2017-18, 2018-19, 2020-21, 2022-23
- 2013, 2019, 2022, 2023
Tornejos internacionals
- 2011-12, 2013-14, 2019-20, 2021-22
Tornejos estatals
- 2011-12, 2012-13, 2013-14, 2014-15, 2019-20, 2020-21, 2021-22, 2022-23, 2023-24
- Copa de la Reina: 10
- 1993-94, 2010-11, 2012-13, 2013-14, 2016-17, 2017-18, 2019-20, 2020-21, 2021-22, 2023-24
- 2019-20, 2021-22, 2022-23, 2023-24
Tornejos internacionals
Futbol indoor veterans
Tornejos estatals
- 2009
Tornejos estatals
- Copa del Rei: 3
- 1941-42, 1943-44, 1946-47
Tornejos internacionals
- 1951
Tornejos estatals
- 1952-53, 1953-54
Copa del Rei: 16
- 1926, 1930, 1932, 1942, 1944, 1945, 1946, 1950, 1951, 1952, 1953, 1955, 1956, 1965, 1983, 1985
Tornejos internacionals
- 1967
Copa Ibèrica: 1
- 1970
Tornejos estatals
- 2008, 2020
- 2023
Tornejos estatals
- 1986-87, 1987-88, 1996-97, 2001-02, 2008-09, 2020-21, 2021-22
- Copa del Rei: 6
- 1976, 1977, 1982, 1997, 2015, 2019
Tornejos internacionals
- 2015
Tornejos estatals
- 1946, 1947, 1956, 2011
Tornejos internacionals
- 2007, 2008
Tornejos internacionals
- World Bowl: 1
- 1997
Bàsquet femení (UB Barça)
Tornejos estatals
- 2002-03, 2004-05
Medalles (Individuals masculines i femenines)
- Los Angeles 1984: José Manuel Abascal bronze als 1.500 metres llisos, Tòquio 2020: Yulimar Rojas or en triple salt
- Londres 2017: Yulimar Rojas or en triple salt, Doha 2019: Yulimar Rojas or en triple salt, Eugene 2022: Yulimar Rojas or en triple salt, Budapest 2023: Yulimar Rojas or en triple salt
- París 1985: Colomán Trabado or als 800 metres llisos, Javier Moracho plata en 60 60 metres tanques, Birmingham 2018: Yulimar Rojas or en triple salt, Belgrad 2022: Yulimar Rojas or en triple salt, Manuel Guijarro plata en 4 × 400 metres
- Cros de les Nacions (precedent del Campionat del Món de Camp a Través): 1
- Dublín 1964: Francisco Aritmendi or en camp a través
- Campionat del Món de Camp a Través: 1
- Liptovský Mikulás 2010: Ibrahim Azzouz plata a camp a través
- Campionat d'Europa de Camp a Través: 1
- Tilburg 2018: Artur Bossy Anguera or a camp a través relleu mixt
- Atenes 1982: Antonio Corgos plata en salt de llargada, José Manuel Abascal bronze als 1.500 metres llisos, Stuttgart 1986: Carlos Sala bronze a 110 metres tanques, Amsterdam 2016: Ilias Fifa or en 5.000 metres llisos, Munic 2022: Raquel González i Campos plata en marxa atlètica 35 km
- Grenoble 1981: Antonio Corgos plata en salt de llargada, Milà 1982: José Manuel Abascal plata als 1.500 metres llisos, Budapest 1983: José Manuel Abascal plata als 1.500 metres llisos, Madrid 1986: Javier Moracho or als 60 metres tanques, Birmingham 2007: Jackson Quiñónez bronze als 60 metres tanques., Glasgow 2019: Bernat Erta plata a 4 x 400 metres
- Copa d'Europa de marxa atlètica: Alytus 2019: 1
- Raquel González i Campos bronze el 20 quilòmetres marxa
- Copa d´Europa de 10.000 metres: Maribor 2004: 2
- Carles Castillejo plata a 10.000 metres llisos, arakaldo 2005: Carles Castillejo plata a 10.000 metres llisos
- Barcelona 1955: Luis García Serna plata a 10.000 metres llisos, Beirut 1959: Luis García Serna or en 5.000 metres llisos i bronze en 10.000 metres llisos, Manuel Alonso Alonso bronze en 3.000 metres amb obstacles, Nàpols 1963: Tomás Barris plata en 1.500 metres llisos, Iluminado Corcuera bronze en 10.000 metres llisos, Esmirna 1971: Jesús Bartolomé Carrascal bronze en triple salt, Alger 1975: Joan Lloveras Calvet bronze als 110 metres tanques, Javier Martínez Jiménez bronze als 4 x 100 metres, Casablanca 1983: Javier Moracho or als 110 metres tanques, Carlos Sala plata als 110 metres tanques, Antonio Corgos plata en salt de llargada, José Manuel Abascal bronze als 1.500 metres llisos, Atenes 1991: Lluís Turón Juvanteny plata a 4 x 100 metres, Narbona 1993: Lluís Turón Juvanteny bronze en 4 x 100 metres, Tunísia 2001: Ricard Fernández Carrión bronze en 5.000 metres llisos, Almeria 2005: Carles Castillejo plata en 10.000 metres llisos, María Vasco plata en marxa atlètica, Préssec 2009: Jackson Quiñonez or als 110 metres tanques, Marc Orozco Torres or als 4 x 400 metres, Mersin 2013: Raquel González Campos plata als 20 quilòmetres marxa, Tarragona 2018: Cristina Lara plata a 4 x 100 metres, Marta Galimany plata a la mitja marató, Carmen Sánchez Silva bronze a 4 x 400 metres, Orà 2022: Laura Redondo or en llançament de martell
- Campionat Iberoamericà: 10
- Barcelona 1983: Antonio Corgos plata en salt de llargada, L'Havana 1986: Carlos Sala or en 110 metres tanques i bronze en 4 x 100 metres, Alfonso Abellán or en marató, Gustavo Adolfo Becker plata en salt d'alçada, Javier García Chico plata en salt de perxa, Asunción Morte Ibáñez plata en salt d'alçada, Sevilla 1992: Yolanda Díaz González plata a 4 x 100 metres, Mar del Plata 1995: Inocencio López López bronze en 3.000 metres obstacles, Huelva 2004: Carles Castillejo plata en 3.000 metres llisos, Moisès Campeny Brugué plata en llançament de martell, Jacqueline Martín Álvarez plata en 3.000 metres llisos, Ponce 2006: Irache Quintanal plata en llançament de pes i plata en llançament de disc, Iquique 2008: Moisès Campeny Brugué bronze en llançament de martell, San Fernando 2010: Judit Pla Roig or en 5.000 metres llisos, Reyes Estévez plata en 3.000 metres llisos, Jackson Quiñónez bronze als 110 metres tanques, Agustín Félix Esbri plata en decatló, Trujillo 2018: Llorenç Sales Ferrer or en 1.500 metres llisos, Didac Sales Planes bronze en salt de perxa, La Nucia 2022: Laura Rodondo or en llançament de martell
- Lima 2019: Yulimar Rojas or en triple salt
- Universíades: 1
- Belgrad 2009: Cristina Bárcena Saludes bronze en Heptatló
Tornejos estatals (Col·lectives masculines)
- Campionat d'Espanya de clubs senior masculí (Aire lliure): 15
- 1958, 1963, 1964, 1965, 1970, 1973, 1974, 1975, 1978, 1981, 1982, 1983, 1984, 1985, 1986
- Copa d'Espanya de clubs senior masculí (Aire lliure): 2
- 2004, 2005
- Campionat d'Espanya de clubs senior masculí (Pista coberta): 20
- 1982, 1983, 1984, 1985, 1986, 1991, 1992, 2005, 2007, 2008, 2010, 2011, 2014, 2015, 2017, 2018, 2019, 2021, 2022, 2023
- Campionat d'Espanya de clubs junior masculí (Pista coberta): 1
- 2007
- Campionat d'Espanya de clubs senior masculí (Cros): 8
- 1966, 1981, 1982, 2007 curt, 2012 curt, 2014 curt, 2016 curt, 2018 curt
- Campionat d'Espanya de clubs sub-23 masculí (Cros): 3
- 1987, 1996, 2017
- Campionat d'Espanya de clubs sub-20 masculí (Cros): 3
- 1966, 1997, 2007
- Campionat d'Espanya de clubs sub-18 masculí (Cros): 1
- 2005
- Campionat d'Espanya de clubs sub-16 masculí (Cros): 1
- 2006
Tornejos estatals (Col·lectives femenines)
- Lliga Iberdrola femenina: 1
- 2021
- Campionat d'Espanya de clubs sub-20 femení (Aire lliure): 4
- 1984, 1986, 1991, 1992
- Campionat d'España de clubs senior femení (Pista coberta): 1
- 1992
- Campionat d'Espanya de clubs senior femení (Cros): 7
- 2005 Llarg, 2009 Llarg, 2010 Llarg, 2011 Llarg, 2016 Curt, 2017 Curt, 2019 Llarg
- Campionat d'Espanya de clubs sub-20 femení (Cros): 1
- 2013
- Campionat d'Espanya de clubs sub-18 femení (Cros): 2
- 2011, 2012
Ciclisme
Tornejos estatals
1r a la Classificació per equips de la Volta a Espanya de 1942
Equip (estatals)
- Campionat d'Espanya: 5
- 2011, 2012, 2016, 2017, 2018
Equip (internaciionals)
- Trofeu internacional de Niça: 3
- 2006, 2013, 2015
- Coupe international d'Asnières: 1
- 2012
Parelles
- Campionat d'Espanya: 1
- Dansa Junior (Èrika Riera i Raman Balanovich, 2021)
Individual
- Campionat d'Espanya: 5
- Novice advanced femení (Júlia Rodríguez, 2021), Debs (Maria Rodriguez F.C.B), Infantil (Irene Manau F.C.B), Infantil Masculí (Tomàs Llorenç F.C.B), Junior ISU (Aleix Gabara F.C.B)
Lluita grecoromana
- Campionat olímpic: 1
Altres dades d'interès de futbol
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/64/Las_6_copas.jpg/220px-Las_6_copas.jpg)
- Temporades a 1a: 91 (totes).
- Millor posició a la lliga: 1r (25 vegades).
- Pitjor posició a la lliga: 12è (temporada 41-42).
- Major golejada a favor: Temp. 1949-1950 FC Barcelona 10 - Gimnàstic de Tarragona 1.
- Major golejada en contra: Temp. 1930-1931. Athletic Club 12 - FC Barcelona 1.
- Jugadors amb més partits oficials disputats: Xavi Hernàndez (778), Lionel Messi (772), Andrés Iniesta (679), Sergi Busquets (625), Carles Puyol (602).
- Jugadors amb més gols: Lionel Messi (552), Alcántara (369), Josep Samitier (333).
- Jugador més jove a debutar amb el primer equip: Paulino Alcántara, 15 anys, 4 mesos i 18 dies. El debut va ser el 25 de febrer de 1912 al partit FC Barcelona 9 - Català 0 del Campionat de Catalunya, en el qual va fer tres gols.
- Jugadors amb més títols: Leo Messi (35), Andrés Iniesta (32), Sergio Busquets (30), Gerard Piqué (30), Xavi Hernández (25), Dani Alves (23), Sergi Roberto (23), Carles Puyol (21), Víctor Valdés (21), Pedro Rodríguez (20), Guardiola (18).[265]
- Futbolista amb més títols guanyats com a jugador i tècnic: Josep Guardiola, jugador (1990-2001) i entrenador (2008-2012), ha guanyat amb el Barça 30 títols, 16 com a jugador i 14 com a entrenador.
- Porter menys golejat: Antoni Ramallets.
- Jugador amb més gols en un partit: Kubala, 7 gols contra l'Sporting de Gijón (temporada 51-52).
- Equip filial: Futbol Club Barcelona B.
- Jugadors que han marcat en totes les competicions (en any natural) (Primera divisió, Copa del Rei, Champions League, Supercopa d'Espanya, Supercopa d'Europa i Campionat Mundial de Clubs): Pedro Rodríguez Ledesma i Lionel Messi.
Estadístiques individuals
- A 26 maig 2024 [266]
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/37/Lionel_Messi_vs_Valladolid_3.jpg/220px-Lionel_Messi_vs_Valladolid_3.jpg)
|
|
Acords d'associació
La relació entre l'Ajax i el Barcelona es remunta a principis dels anys setanta, quan els innovadors del futbol Rinus Michels i Johan Cruyff van passar a entrenar i jugar als gegants del futbol català. Al llarg dels anys, diversos jugadors i entrenadors de l'Ajax han seguit els seus passos i han fet el trasllat a Barcelona, com Patrick Kluivert, Marc Overmars, Frank de Boer, Ronald de Boer, Frenkie de Jong i Louis van Gaal entre d'altres.
El 2 de juny de 2007, el director tècnic Martin van Geel va anunciar que els dos clubs treballarien més junts, compartint valors i filosofies futbolístiques similars, l'objectiu de l'associació serà intercanviar informació entre el personal tècnic, mèdic i tècnic dels dos clubs.[267][268] L'associació amb el Barcelona és única per a l'Ajax, ja que és l'únic club afiliat, on l'Ajax no és el club mare. La relació se centra més en el desenvolupament juvenil dels jugadors barcelonins. Els joves jugadors del FC Barcelona B, que encara no estan preparats per fer el pas al primer equip, poden ser cedits a l'Ajax per una temporada per obtenir un temps de joc valuós a l'Eredivisie, en lloc de jugar a Segona divisió a Espanya. Antics jugadors com Gabri i Oleguer també s'han traslladat a Amsterdam després d'exits estades a Barcelona també.[269]
El 31 de gener de 2013 sota la direcció del recentment nomenat director tècnic de l'Ajax Marc Overmars, el jove extrem Isaac Cuenca va ser cedit des del Barcelona per a la resta de la temporada,[270] mentre que Bojan Krkić va ser cedit a l'Ajax la temporada següent.[271] El 4 de novembre de 2014 es va publicar una entrevista amb el president del Barcelona, Josep Maria Bartomeu, a l'informatiu holandès De Telegraaf, on es refereix al club espanyol com el "fill de l'Ajax". Va explicar la influència que Michels i Cruijff van tenir en el club com a imprescindible per crear la infraestructura i la cultura presents al club avui en dia.[272]
El 2016 el Club Atlètic Mollet i la Secció d'atletisme del Futbol Club Barcelona han signat un acord pel qual esportistes de l'entitat vallesana participaran als Campionats d'Espanya exercint com a filials del club blaugrana.[273][274]
FC Barcelona i CA Peñarol han establert acords de col·laboració fent especial èmfasi en la formació.[275]
El 2021 es va acordar un conveni amb el Força Lleida Club Esportiu per proporcionar jugadors en qualitat de cedits a l'equip lleidatà.[276]
Altres seccions i filials
Futbol base
Equips actius del Futbol Club Barcelona |
---|
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d2/Lionel_Messi_Player_of_the_Year_2011.jpg/220px-Lionel_Messi_Player_of_the_Year_2011.jpg)
El futbol base del Futbol Club Barcelona és una part fonamental del club i per això compta amb una forta política d'inversió i d'esforç en joves jugadors per tal de perfilar-los i ensenyar-los l'estil del Barça a més de formar-los com a persones. Bona part d'aquest esforç econòmic i organitzatiu que fa el club es troba representat per les instal·lacions esportives de la Ciutat Esportiva Joan Gamper i la seva residència per a esportistes de la Masia, situades al municipi veí de Barcelona de Sant Joan Despí.
El treball amb el planter ha tingut sempre l'objectiu de nodrir al primer equip de jugadors joves amb talent suficient per competir al màxim nivell. Diversos d'aquests futbolistes procedents d'aquest planter han assolit un primer nivell mundial, com ara Marià Gonzalvo, Carles Rexach, Ferrer, Pep Guardiola, Puyol, Xavi, Andrés Iniesta o Leo Messi. Segons un estudi de la FIFA el 2007, el Barça era el tercer club en percentatge de jugadors del planter que van participar en el primer equip, només superat per l'Athletic Club i l'Nancy francès. Actualment és l'exemple més clar que demostra que es poden guanyar els títols més importants del planeta amb jugadors del planter.[277]
- Equips masculins (14 equips): Juvenil B, Cadet A, Cadet B, Infantil A, Infantil B, Aleví A, Aleví B, Aleví C, Aleví D, Benjamí A, Benjamí B, Benjamí C , Benjamí D i Pre-benjamí.
- Equips femenins (7 equips): Femení B, Femení C, Juvenil, Infantil C, Infantil D, Aleví E i Aleví F. Aquests quatre últims juguen en categories de futbol base mixtes.
Equips filials
El Futbol Club Barcelona Atlètic fundada el 1970 és el club de futbol filial de FC Barcelona, juga a l'Estadi Johan Cruyff, situat a la Ciutat Esportiva Joan Gamper de Sant Joan Despí, amb una capacitat per a 6.000 espectadors. Actualment, juga a la Primera Federació.
Per les files del Barcelona Atlètic han passat grans jugadors que han arribat a jugar al primer equip com Pedraza, Carrasco, Calderé, Amor, Ferrer, Guardiola, Sergi, Xavi, Valdés, Iniesta, De la Peña, Puyol o Leo Messi.
Equip futbol segon filial, Futbol Club Barcelona C fundada el 1967, dissolt l'any 2007, jugava al Mini Estadi amb capacitat per a 15.276 espectadors.
La secció de futbol femení té un segon equip a la Segona Divisió. Tradicionalment s'ha situat esportivament a la categoria immediatament inferior a la del primer equip.
- Categoria principal: Seccions del FC Barcelona
Seccions esportives del Futbol Club Barcelona | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
|
||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
(*) Equips associats | ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
El futbol, motiu de la fundació del club, continua sent l'esport principal del FC Barcelona i l'activitat que acapara més del setanta-cinc per cent del pressupost del club.
El primer equip de futbol juga a la Primera divisió espanyola, i és un dels tres clubs que sempre han competit en aquesta categoria juntament amb l'Athletic Club i el Reial Madrid. El Barcelona ha guanyat el Campionat de Lliga en un total de vint-i-set ocasions, la darrera la temporada 2022-23.
El Barcelona ha aconseguit imposar-se en Lliga de Campions de la UEFA en cinc ocasions, els anys 1992, 2006, 2009, 2011 i 2015. A més, el Barça és l'únic club de la lliga espanyola a aconseguir el triplet (guanyar la Lliga, Copa del Rei i Copa d'Europa en un mateix any) en 2 ocasions.
El FC Barcelona té el rècord de ser l'únic europeu que ha participat de forma ininterrompuda en les competicions continentals des de la seva creació l'any 1955.
El club compta amb una important planter de jugadors, des de la categoria d'alevins. El filial del primer equip de futbol és el FC Barcelona B, que milita a la Segona divisió.
A més de la seva secció principal, la de futbol, el club compta amb altres quatre seccions professionals: les de bàsquet, handbol, hoquei sobre patins i futbol sala .[278] Entre les cinc seccions professionals, el FC Barcelona suma trenta-nou Lligues de Campions (o Eurolligues en el cas del bàsquet) la qual cosa el converteix en el segon club poliesportiu més llorejat d'Europa i, juntament amb Dinamo de Moscou i CSKA Moscou, l'únic que ha aconseguit el màxim títol continental en cinc esports diferents.[279]
Una de les dades rellevants del club va ser la consecució de la Lliga de Campions consecutivament durant disset anys, des de la temporada 1995-96 fins a la 2011-12 amb alguna de les seves seccions professionals, a més ha guanyat un «triplet» europeu amb les seccions de Futbol, Handbol i Hoquei Patins a la temporada 2014-15 i sis «doblets» europeus amb les seccions d'Handbol i Hoquei Patins a les temporades 1996-97, 1999-2000 i 2004-05 amb les seccions de Bàsquet i Hockey Patins a la temporada 2009-10, amb les seccions de Futbol i Handbol a la temporada 2010-11 i amb les seccions de Futbol Sala i Hoquei Patines a la temporada 2013-14. Destaca també el fet que des de la temporada 1988-89 que s'inicia amb la victòria de l'equip de futbol, a la final de la Recopa d'Europa a Berna contra la Sampdoria fins a la 2011-12, cada temporada durant 24 anys, algun dels esports del club va aixecar algun títol europeu. Quant a temporades es refereix, en el còmput global de títols aconseguits per totes les seccions sense comptar els regionals, la temporada 2011-12 va ser la més reeixida del club, ja que va aconseguir la conquesta de disset campionats (rècord històric per al club),[280] seguit de la temporada 2010-11 amb 14 i la 2009-10 amb 13.
A més d'aquestes cinc seccions professionals, el club compta amb seccions amateurs en altres disciplines esportives: hoquei sobre herba masculí i femení, atletisme masculí i femení, patinatge masculí i femení, hoquei sobre gel, voleibol masculí i femení, rugbi, futbol platja, futbol indoor, futbol femení i bàsquet amb cadira de rodes.[278]
El Barcelona organitza, des del 1966,[281] un torneig de futbol amistós anual, el Torneig Joan Gamper, que es disputa habitualment al mes d'agost com a part de la pretemporada.
El Futbol Club Barcelona és una institució poliesportiva que, a més a més d'equips de futbol, compta amb equips en dotze disciplines esportives més. Aquestes disciplines s'estructuren com a seccions esportives dins del club. El FC Barcelona distingeix des d'un punt de vista estructural entre les seccions masculines professionals, les masculines no professionals i les seccions femenines. Des de José Samitier a Neymar són 62 les medalles olímpiques (11 d'or, 23 de plata i 28 de bronze) que han aconseguit esportistes de l'entitat amb contracte en vigor.
Seccions professionals
Bàsquet
La secció de bàsquet (creada el 1926) és el primer club en nombre de títols de Catalunya, el segon d'Espanya i un dels de major prestigi d'Europa. La secció de bàsquet va viure els seus millors anys en les dècades dels '80 i els '90, en les quals va aconseguir diversos títols espanyols i europeus. El seu títol més preuat, no obstant això, l'Eurolliga (o Copa d'Europa), no el va aconseguir fins a la temporada 2002-2003, quan va guanyar la Final Four celebrada a la mateixa ciutat de Barcelona. El directiu responsable de la secció és Josep Cubells, el director general és Juan Carlos Navarro, el director tècnic és Mario Bruno Fernández, i l'entrenador de l'equip sènior és Roger Grimau.
Handbol
La secció d'handbol va ser fundada el 1943, i és l'equip que acumula més títols d'Espanya, d'Europa i del món. El 2022 va tornar a coronar-se com el millor equip europeu en conquistar la seva onzena Copa d'Europa. El directiu responsable de la secció és Joan Solé, el director tècnic i de gestió és Xavier O'Callaghan, i l'entrenador de l'equip sènior és Carlos Ortega.
Hoquei patins
La secció d'hoquei sobre patins del Futbol Club Barcelona va ser creada el 1942. És el més llorejat d'Europa, acumulant 22 Copes d'Europa.
Futbol sala
La secció de futbol sala que va ser fundada el 1978 és considerada professional des del retorn de l'equip a la Divisió d'Honor. A la temporada 2010/2011 va obtenir el seu primer títol professional: la Copa d'Espanya.
Futbol femení
El FC Barcelona ha estat potenciant en els darrers anys les seves seccions femenines, atesa la creixent participació de les dones a l'esport, i la professionalització de les estructures competitives. Les seccions femenines del club són les de futbol, bàsquet, atletisme, patinatge artístic, voleibol i hoquei herba.
La secció de futbol femení milita a Primera Divisió. És un dels millors equips femenins de fútbol d'Europa i l'equip femení de futbol més llorejat de l'estat espanyol. Al seu palmarès figuren tres Lligues de Campions, nou lligues, deu copes de la Reina, quatre supercopes d'Espanya, deu copes de Catalunya i una Copa Generalitat.[282] La temporada 2023-24 l'equip femení va aconseguir una gesta històrica alçant quatre títols en una mateixa temporada (Lliga de Cmpions, Lliga espanyola de futbol, Copa espanyola de futbol i Supercopa d'Espanya)[283]
El primer partit de futbol que jugà un equip femení fou el dia de Nadal de 1970, amb motiu d'un festival benèfic. El partit enfrontà al Camp Nou les jugadores blaugranes, entrenades per Antoni Ramallets, contra la UE Centelles.[284] Posteriorment participà en el primer campionat oficiós de Catalunya (1971-72).[285]El 2002 el Futbol Club Barcelona va incorporar definitivament el futbol femení com a secció oficial i va continuar competint a Primera Nacional, la segona categoria espanyola, però allò no es va traduir en la consolidació. A la temporada 2006-07, l'equip va perdre la categoria i fins i tot s'arribava a plantejar la seva desaparició.[286]
Amb l'arribada a la banqueta de Xavi Llorens la temporada següent l'equip va retornar a la Superlliga. Des del 2010 la secció ha encadenat un èxit després d'un altre aconseguint quatre Lligues consecutives (2011-12, 2012-13, 2013-14 i 2014-15), quatre Copes de la Reina (2011, 2013, 2014 i 2017) i set Copes Catalunya (2009, 2010, 2011, 2012, 2014, 2015 i 2016). El 2021 i 2022 Alexia Putellas va ser guardonada amb la Pilota d'Or, la primera jugadora espanyola a aconseguir-ho.
Procés judicial
El vicepresident del club, Josep Maria Bartomeu, va dir inicialment que el preu del traspàs de Neymar era de 57,1 milions d'euros, un dels més cars de la història del club,[289] i que la seva clàusula d'alliberament estava fixada en 190 milions d'euros.[290][291]
Cas Neymar
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/bc/Bra-Cos_%281%29.jpg/220px-Bra-Cos_%281%29.jpg)
El gener del 2014, la fiscalia de Madrid va començar el preu del fitxatge de Neymar per Barcelona.[292] Els documents presentats a les autoritats a petició contenien informació contradictòria.[292] El 23 de gener de 2014, Rosell va dimitir del seu càrrec de president.[293] Un dia després, el Barcelona va revelar els detalls del fitxatgei i va admetre que el seu cost havia estat de 86,2 M€,[294] amb els pares de Neymar confirmats haver rebut una suma de 40 milions d'euros.[295][296] Com a conseqüència, Barcelona, Rosell i Bartomeu van ser acusats de frau fiscal.[297] El fiscal va demanar set anys i mig de presó per a Rosell i dos anys i tres mesos per a Bartomeu. La multa que va demanar el fiscal, José Perals, per al club blaugrana, va ser de 22 milions, a més dels 11 a què haurien de fer front solidàriament el club, l'expresident Rosell i el president Bartomeu.[298] El procediment judicial iniciat pel jutge Pablo Ruz, de l'Audiència Nacional, va ser traslladat posteriorment als jutjats de Barcelona.[299][300]
Cas Neymar 2
Publicitat i màrqueting
Alguns exemples d'anuncis publicitaris del club des de l'any 2000:[309]
![]() | |
---|---|
![]() |
Estrella Damm FC Barcelona "La feina ben feta" |
![]() |
Publicidad Nike F.C. Barcelona Spot Tu equipo Anuncio 2010 (HQ) |
![]() |
Anuncio Spot Estrella Damm FC Barcelona 2011: Que tenim |
![]() |
Anuncio Estrella Damm - FC Barcelona 2012 - Inimitables |
![]() |
Nike "Recuerda mi nombre" — FC Barcelona (Leo Messi) HD |
El Barça en competicions internacionals
Partits de primer equip en competicions internacionals
Competició | Fase | Oponent | Local | Visitant | Global | Class. |
---|---|---|---|---|---|---|
Lliga de Campions 23/24 | FG | ![]() |
5-0 | 2-3 | 1a | ![]() |
![]() |
2-1 | 1-0 | ||||
![]() |
2-1 | 0-1 | ||||
VF | ![]() |
3-1 | 1-1 | 4-2 | ![]() | |
QF | ![]() |
1-4 | 3-2 | 4-6 | ![]() |
- Llegenda:
- FG = Fase de grups
- VF = Vuitens de final
- QF = Quarts de final
Els atletes prematurament perduts
Dos atletes quan eren membres de Barcelona van perdre la vida. Joaquim Blume, gimnasta català, va morir el 29 d'abril de 1959 quan el vol 42 d'Iberia LAE, on hi viatjaven a part d'ell, la seva esposa Maria Josefa Bonet i la resta de membres de l'equip espanyol, es va estavellar a la Valdemeca de Conca. Julio César Benítez va morir a Barcelona el 6 d'abril de 1968, un dia abans d'un important partit al Camp Nou enfront del Reial Madrid,[310] a causa d'una toxiinfecció alimentària.
Cronologia
Galeria d'imatges
Adreça del club
Av. Arístides Maillol, s/n 08028 Barcelona
Tel: +34 902 18 99 00
Fax: +34 93 411 22 19[326]
Notes
- ↑ El nom oficial és Futbol Club Barcelona en català, Fútbol Club Barcelona és la paraula castellana en canvi.
- ↑ Abreviació de la pronúncia de Barcelona en català central
- ↑ També la fa servir el FC Bayern de Munic, entre d'altres.
- ↑ Un 63,9% dels catalans escull el Barça com el seu equip preferit
- ↑ El FC Català es va crear abans, però el Barça es va inscriure primer al registre civil.
- ↑ Després de Palamós Foot-Ball Club (1898)
- ↑ Després de Real Club Recreativo de Huelva (1889), Sevilla Fútbol Club (1890) i Athletic Club (1898)
- ↑ S'entén per Socis del Futbol Club Barcelona els membres oficials adscrits a l'entitat esportiva i són a la facultat de decidir sobre la destinació i projectes del propi club.
- ↑ La IFFHS elabora el rànquing de la manera següent: «Els campionats nacionals del món es reparteixen en quatre grups segons el nivell d'acompliment. En aquesta classificació, cada país (d'on el club és originari) s'identifica amb un nombre que mostra el nivell d'importància del campionat nacional, basat en el nivell de joc. Per això, els clubs del país el nivell dels quals sigui el més alt, reben 4 punts per victòria, 2 per un empat i 0 per una derrota. El nivell 2 rep respectivament 3 (victòria), 1.5 (empat), 0 (derrota) i així successivament. Els partits de lligueta es comptabilitzen de manera similar». Pàgina web de la IFFHS
- ↑ A la Pilota d'Or, són 34 les vegades que el club ha figurat a través d'algun dels seus jugadors entre els tres primers guardonats en aquest premi (12 vegades primer, 12 vegades segon i 10 vegades tercer). Al FIFA World Player són 19 els podis que han aconseguit diferents jugadors del club al llarg de la seva història (7 vegades primer lloc, 7 vegades segon lloc, i 5 vegades tercer lloc).
- ↑ Otrora G-14, una organització internacional que agrupava alguns els clubs més influents i poderosos del futbol europeu.
- ↑ Aquest darrer de 100 punts igualant la marca establerta el 2013 pel Reial Madrid Club de Futbol.
- ↑ En 2023: 22 d'hoquei patins, 12 d'handbol, 5 de futbol masculí, 3 de futbol femení, 2 de bàsquet i 4 de futbol sala.
- ↑ FIGO, El TRAIDOR. Luis Figo ha sido uno de los mejores extremos de la historia del Barça. Su especialidad era el uno contra uno, y desde sus inicios conectó con la grada. Aterrizó el 1995 de rebote, después de haber firmado un contrato con la Juventus y otro con el Parma, y cinco años después, cuando atravesaba su mejor momento, pagó la cláusula de 10.000 millones de pesetas y se fue al Madrid (Las mejores fotos de la historia del Barça (2004) El Mundo Deportivo S.A. (pàg. 63). Dipòsit legal: B-14468-2004)
- ↑ gràcies al triomf a la final de Roma davant el Manchester United FC per 2-0
- ↑ Com apunta el periodista anglès Jimmy Burns al seu llibre Barça, la passió d'un poble
- ↑ DECRET 52/1992, de 17 de febrer, de concessió de les creus de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya; DECRET 162/1992, de 20 de juliol, de concessió de la Creu de Sant Jordi de la Generalitat de Catalunya al Futbol Club Barcelona.
- ↑ 5 partits per jornada, 3 jornades en exclusiva
- ↑ 5 partits per jornada
- ↑ 20,0 20,1 1 partit per jornada
- ↑ 21,0 21,1 21,2 21,3 21,4 Totes els partits
- ↑ 2 partits per ronda, semifinals i final
- ↑ Totes 3 partits
- ↑ 1 partit en obert
- ↑ millor joc per ronda
- ↑ resta de jocs
- ↑ 27,0 27,1 totes els partits de totes les rondes
- ↑ millor joc per ronda
- ↑ final exclusivament
- ↑ Només Final four
- ↑ Només partits de Barcelona
- ↑ Ronaldo (1997) i Figo (2000), van guanyar la Pilota d'Or per una temporada que jugant al Barça però la van rebre quan pertanyien a un altre equip (Inter i Madrid respectivament)
- ↑ La samarreta dorsal 21, que va vestir Luis Enrique durant la seva etapa al Barcelona, va estar vacant durant 2 anys, des de la retirada del migcampista el 2004, ja que la Lliga no permetia que els números es retiressin permanentment. La va tornar a utilitzar el 2006, per la defensa Lilian Thuram. Des de la seva arribada al club l'any 2020, Frenkie de Jong ostenta actualment la samarreta número 21, agafant-la de Carles Aleñá.
Referències
- ↑ 1,0 1,1 1,2 «Futbol Club Barcelona». ésAdir. [Consulta: 17 juny 2024].
- ↑ «Buscant l’excel·lència, por La Vanguardia» (en castellà). La Vanguardia, 29-09-2018. [Consulta: 30 juny 2024].
- ↑ «El museu a la ciutat». Canal Oficial FC Barcelona. [Consulta: 18 juliol 2024].
- ↑ «El 64% dels catalans són del Barça, el 10% del Reial Madrid i el 2% de l'Espanyol». FUNDACC, 29-12-2010. Arxivat de l'original el 24 de gener 2011. [Consulta: 7 gener 2011].
- ↑ «Futbol Club Barcelona». Enciclopedia.cat. Arxivat de l'original el 2023-11-29. [Consulta: 5 abril 2024].
- ↑ «El Real Madrid, el equipo más popular del mundo» (en castellà). El Español, 22-08-2018. Arxivat de l'original el 2023-03-26. [Consulta: 15 setembre 2023].
- ↑ «L'Espanyol supera amb escreix el Barça en nombre de socis abonats». Principal, 08-09-2023. Arxivat de l'original el 9 de setembre 2023. [Consulta: 9 setembre 2023].
- ↑ «2 – HANS-MAX GAMPER HAESSIG (1877-1930)». Cementiris de Barcelona, S.A.. [Consulta: 2 juliol 2024].
- ↑ Fernández Paradas, Antonio Rafael; Fernández Paradas, Mercedes «El registro de entidades religiosas de 1887 y sus aplicaciones prácticas. La Hermandad de Nuestra Señora del Consuelo de Antequera y la búsqueda de su personalidad jurídica». Baetica. Estudios de Arte, Geografía e Historia. Facultad de Filosofía y Letras, Universidad de Málaga, 33, 2011, pàg. 413–425.
- ↑ Closa i Garcia, Rius i Solé i Vidal i Urpí, 2001.
- ↑ Lanz, Luis Miguel; Calatay, Ketty «Núñez quiere regresar a Madrid» (en castellà). La Vanguardia, 08-04-1996, pàg. 4. Arxivat de l'original el 2020-10-31 [Consulta: 13 agost 2020].
- ↑ «Xavi fa nou soci del Barça al seu fill». FC Barcelona, 31-05-2023. [Consulta: 15 agost 2024].
- ↑ «El Barcelona es el mejor equipo del mundo de las dos últimas décadas» (en castellà). Marca, 21-01-2010. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2023. [Consulta: 15 setembre 2023].
- ↑ «IFFHS» (en anglès). Arxivat de l'original el 30 març 2021. [Consulta: 21 abril 2021].
- ↑ «Los 3 equipos que nunca han descendido a Segunda y cuál fue la vez que más cerca estuvieron» (en castellà). Marca, 03-06-2023. Arxivat de l'original el 9 de setembre 2023. [Consulta: 9 setembre 2023].
- ↑ «El Barça de Tata Martino guanya la Supercopa davant l'Atlètic, en empatar al Camp Nou (0-0)». 324, 28-08-2013. Arxivat de l'original el 2017-12-23. [Consulta: 13 agost 2020].
- ↑ «Club clásico: FC Barcelona, mucho más que un club» (en castellà). FIFA. Arxivat de l'original el 2015-07-14. [Consulta: 9 abril 2024].
- ↑ «Con Independiente y Boca en el Top 5, así quedó la tabla de clubes con más títulos internacionales tras la consagración del Real Madrid» (en castellà). Infobae, 01-06-2024. [Consulta: 3 juny 2024].
- ↑ «Real Madrid vs Barcelona: ¿qué equipo tiene más títulos en la historia?». Goal. Arxivat de l'original el 2022-03-22. [Consulta: 22 març 2022].
- ↑ «Títol mundial i sextet per al Bayern (1-0)». esport3, 11-02-2021. Arxivat de l'original el 2023-05-18. [Consulta: 18 maig 2023].
- ↑ Feu, Jordi. «Els autèntics reis d'Europa (i II)». Fosbury, 27-02-2017. Arxivat de l'original el 2023-04-05. [Consulta: 22 setembre 2018].
- ↑ 22,0 22,1 «El Bar��a lo gana todo» (en castellà). El País [Madrid], 26-06-2011. Arxivat de l'original el 2020-05-26. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 13 agost 2020].
- ↑ FTUB/RTC. «El Barça Femení aconsegueix el triplet». Empordà, 31-05-2021. [Consulta: 2 abril 2024].
- ↑ Revista Oficial FC Barcelona num 34, Agost 2012, pag 40 i 41
- ↑ «Historia del Salón de la Fama FIFA» (en castellà). Salón de la Fama FIFA. Arxivat de l'original el 22 d’octubre 2020. [Consulta: 18 març 2018].
- ↑ «Investiduras del Salón de la Fama FIFA» (en castellà). Salón de la Fama FIFA. Arxivat de l'original el 8 setembre 2021. [Consulta: 18 març 2021].
- ↑ Martín, Pedro. «El clásico español es el mejor partido del mundo, por títulos y relevancia, no tiene parangón internacional» (en castellà). As, 22-12-2007. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 15 setembre 2023].
- ↑ Historia viva del FC Barcelona, p. 5.
- ↑ «Inauguración del campo de Les Corts» (en castellà). Mundo Deportivo, 21-05-2017. Arxivat de l'original el 2023-11-07 [Consulta: 7 novembre 2023].
- ↑ Historia viva del FC Barcelona, p. 164.
- ↑ Solé i Finestres, 2006.
- ↑ 32,0 32,1 32,2 Mestre, 1998: p. 102, entrada: "Barcelona, F.C."
- ↑ «Equipos históricos: El Barça de las cinco copas». elenganche.es. Arxivat de l'original el 2014-04-01. [Consulta: 18 desembre 2011].
- ↑ La notícia de la presa de possessió a l'hemeroteca d'El Mundo Deportivo del dia 19 de gener del 1968
- ↑ «Helenio Herrera, el mago». diariosdefutbol.com. Arxivat de l'original el 2020-10-28. [Consulta: 18 desembre 2011].
- ↑ Lowe, Sid. Fear and Loathing in La Liga: Barcelona vs Real Madrid (en anglès). Random House, 2013, p. 373. ISBN 978-02-2409-178-7. Arxivat 2024-06-07 a Wayback Machine.
- ↑ «Johan Cruijff was bijna trainer van Heerenveen geworden» (en neerlandès). sportgeschiedenis.nl, 06-04-2007. Arxivat de l'original el 24 novembre 2015. [Consulta: 25 març 2021].
- ↑ «1991/92: Koeman encumbra al Barça» (en castellà). UEFA, 20-05-1992. Arxivat de l'original el 2017-2-2. [Consulta: 2 maig 2024].
- ↑ Besa, Ramon «El Milan despulla al Barça» (en castellà). El País, 19-05-1994. Arxivat de l'original el 2023-12-14 [Consulta: 12 abril 2024].
- ↑ «Arriben Ronaldo i Robson, se'n van Cruyff i Bakero». Arxivat de l'original el 2010-09-29.
- ↑ «Final Four Barcelona 2003» (en anglès). Arxivat de l'original el 20 abril 2008. [Consulta: 16 gener 2022].
- ↑ «Laporta arrasa» (en castellà). La Vanguardia [Barcelona], //, pàg. 1.
- ↑ «El Barça repeteix la fita del 2009 i es converteix en el primer club de la història que guanya dos triplets». esport3, 06-06-2015. Arxivat de l'original el 2018-08-31. [Consulta: 13 agost 2020].
- ↑ «"Un honor igualar al Barça de las Cinco Copas"». El País, 29-08-2009 [Consulta: 3 octubre 2009].
- ↑ «El Barça conmemora el sextete del Pep Team». Sport, 19-12-2014 [Consulta: 21 maig 2016].
- ↑ «Alirón con récord» (en castellà). As, 17-05-2010. Arxivat de l'original el 30 de maig 2017. [Consulta: 6 desembre 2023].
- ↑ «Messi lo gobierna todo» (en castellà). Marca.com, 26-08-2011. Arxivat de l'original el 2011-08-28. [Consulta: 27 agost 2011].
- ↑ «El Barça continua essent el millor equip del món». VilaWeb, 18-12-2011. Arxivat de l'original el 18 de desembre 2011. [Consulta: 11 abril 2024].
- ↑ «Sandro Rosell serà el president del Barça per golejada», 14-06-2010. Arxivat de l'original el 18 juny 2010.
- ↑ «Barcelona agree record shirt deal» (en anglès). BBC, 10-12-2010. Arxivat de l'original el 2018-06-23 [Consulta: 14 agost 2020].
- ↑ 51,0 51,1 «Josep Maria Bartomeu, nou president del FC Barcelona fins al 2016». Ara, 23-01-2014. Arxivat de l'original el 14 agost 2020. [Consulta: 14 agost 2020].
- ↑ Tiempo, Casa Editorial El. «Josep Guardiola dejará Barcelona y su reemplazo será 'Tito' Vilanova» (en castellà), 27-04-2012. Arxivat de l'original el 14 agost 2020. [Consulta: 14 agost 2020].
- ↑ «Tito Vilanova deja el banquillo del Barça al recaer en su enfermedad» (en castellà). Cadena SER, 19-07-2013. Arxivat de l'original el 2019-09-18. [Consulta: 21 juliol 2013].
- ↑ «Tata Martino nou entrenador del Barça per dues temporades». 324.cat, 26-07-2013. Arxivat de l'original el 2014-01-12. [Consulta: 30 agost 2013].
- ↑ «Mor Tito Vilanova» (en castellà). Marca, 25-04-2014. Arxivat de l'original el 2023-11-20. [Consulta: 25 abril 2014].
- ↑ 20minutos. «Neymar es presentado en el Camp Nou por el Barça: "El mejor es Messi, vengo a ayudar"» (en castellà), 03-06-2013. Arxivat de l'original el 2022-01-27. [Consulta: 27 abril 2021].
- ↑ «Así fue la sanción de FIFA a Real Madrid, Barça, Atleti y Chelsea por el fichaje de menores». As, 13-08-2019 [Consulta: 26 desembre 2020]. Arxivat 19 April 2021[Date mismatch] a Wayback Machine.
- ↑ RedacciónRPP. «Barcelona quedó eliminado de la Champions al caer frente al Atlético de Madrid» (en castellà). RPP, 09-04-2014. Arxivat de l'original el 2022-05-21. [Consulta: 11 abril 2024].
- ↑ Rodríguez, Roberto. «El Real Madrid se proclama campeón de la Copa del Rey 2014» (en castellà). Lavanguardia, 16-04-2014. Arxivat de l'original el 2023-11-20. [Consulta: 11 abril 2024].
- ↑ «Martino: "Ha sido un orgullo entrenar en esta institución"» (en castellà). Marca, 17-05-2014. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 19 maig 2014].
- ↑ Padilla, Toni. «Martino tanca l'aventura europea amb un nou fracàs». diari Ara, 18-05-2014. Arxivat de l'original el 2022-07-04. [Consulta: 11 abril 2024].
- ↑ «El Barça es proclama campió de Lliga amb un gol de Messi al Calderón (0-1)». 324.cat, 17-05-2015. Arxivat de l'original el 2015-05-19. [Consulta: 18 maig 2015].
- ↑ «El Barça derrota l'Athletic per 1-3 en una final de Copa que es recordarà per sempre gràcies a un gol antològic de Messi». 324.cat, 31-05-2015. Arxivat de l'original el 2 de juny 2015. [Consulta: 31 maig 2015].
- ↑ «El Barça guanya la seva cinquena Champions (1-3) i toca el cel a Berlín». diari Ara. Arxivat de l'original el 7 de juny 2015. [Consulta: 6 juny 2015].
- ↑ «Pedro le regala la Supercopa de Europa al Barça» (en castellà). diari Sport, 11-08-2015. Arxivat de l'original el 12 d’agost 2015. [Consulta: 11 agost 2015].
- ↑ «El darrer acte de servei de Pedro dona la Supercopa més esbojarrada al Barça (5-4)». diari Ara, 11-08-2015. Arxivat de l'original el 28 de maig 2024. [Consulta: 12 agost 2015].
- ↑ Carballo, David. «El Barça supera la duresa del River Plate i conquereix el tercer Mundial de Clubs (3-0)». 324.cat, 20-12-2015. Arxivat de l'original el 22 de desembre 2015. [Consulta: 21 desembre 2015].
- ↑ Hurrey, Adam «La Liga: Luis Suarez hat-trick fires Barcelona to 24th Spanish title ahead of Real Madrid» (en anglès). The Telegraph [Londres], 13-05-2016. Arxivat de l'original el 2020-11-22. ISSN: 0307-1235 [Consulta: 14 agost 2020].
- ↑ Mascaró, Lluís. «El FC Barcelona gana la Copa del Rey 2015/2016 y suma su séptimo doblete» (en castellà). Sport, 23-05-2016. Arxivat de l'original el 14 agost 2020. [Consulta: 1r juny 2020].
- ↑ «Luis Enrique anuncia que no será el entrenador del Barça la próxima temporada». Youtube. Arxivat de l'original el 12 d’octubre 2023. [Consulta: 30 setembre 2023].
- ↑ Salinas, David. «El FC Barcelona, Supercampeón» (en castellà). Sport, 18-08-2016. Arxivat de l'original el 14 agost 2020. [Consulta: 1r juny 2020].
- ↑ Besa, Ramon. «Messi levanta la Supercopa de España 2016» (en castellà). El País, 18-08-2016. Arxivat de l'original el 17 de novembre 2016. [Consulta: 18 agost 2016].
- ↑ «Barcelona complete stunning six-goal comeback against PSG» (en anglès). ESPN, 08-03-2017. Arxivat de l'original el 28 abril 2020. [Consulta: 1r juny 2020].
- ↑ Ovalle, Santi. «El Barça, campió de la Copa de Messi (3-1)». elmon.cat, 27-05-2017. Arxivat de l'original el 2017-06-04. [Consulta: 29 maig 2017].
- ↑ «El FC Barcelona fa oficial el nomenament d'Ernesto Valverde com a nou entrenador». 324.cat, 29-05-2017. Arxivat de l'original el 2017-05-31. [Consulta: 29 maig 2017].
- ↑ Aldunate, Ramiro. «Así será el Barça de Ernesto Valverde» (en castellà). Marca, 30-05-2017. Arxivat de l'original el 2024-06-07. [Consulta: 31 maig 2017].
- ↑ «OFICIAL. Ernesto Valverde, nou entrenador del Barça». Weloba.cat, 29-05-2017. Arxivat de l'original el 31 de maig 2017. [Consulta: 30 maig 2017].
- ↑ «El Barça es proclama campió de Lliga». Nació Digital, 30-04-2018. Arxivat de l'original el 5 de maig 2018. [Consulta: 5 maig 2018].
- ↑ Llach, Oriol «El Barça passa per sobre del Sevilla i es corona campió de la Copa (0-5)». 324.cat, 22-04-2018 [Consulta: 21 abril 2018]. Arxivat 22 April 2018[Date mismatch] a Wayback Machine.
- ↑ 80,0 80,1 «El Barça renova Ernesto Valverde per una temporada més amb opció a una altra». 324.cat. Arxivat de l'original el 17 de febrer 2019. [Consulta: 16 febrer 2019].
- ↑ Brugués, Laura. «El Barça estableix en 43 el rècord de partits seguits sense perdre a la Lliga». CCMA, 14-05-2018. Arxivat de l'original el 14 agost 2020. [Consulta: 1r juny 2020].
- ↑ «El Barça, campió de Lliga». La Mañana, 07-04-2019. Arxivat de l'original el 2019-05-01. [Consulta: 11 gener 2020].
- ↑ Nadal, Albert. «Messi guanya la seva sisena Pilota d'Or». Ara, 02-12-2019. [Consulta: 3 desembre 2019].
- ↑ Solé, Sergi; Polo, Edu. «Quique Setién, nuevo entrenador del FC Barcelona» (en castellà). El Mundo Deportivo, 15-01-2020. Arxivat de l'original el 13 gener 2020. [Consulta: 1r juny 2020].
- ↑ «Quique Setién deixa de ser l'entrenador del primer equip». FC Barcelona, 17-08-2020. Arxivat de l'original el 2021-06-24. [Consulta: 19 agost 2020].
- ↑ «El FC Barcelona oficialitza el fitxatge de Koeman com a entrenador». Vilaweb, 19-08-2020 [Consulta: 19 agost 2020]. Arxivat 19 August 2020[Date mismatch] a Wayback Machine.
- ↑
- ↑ «Joan Laporta guanya les eleccions i és el nou president del Barça». CCMA, 07-03-2021. Arxivat de l'original el 2021-03-07. [Consulta: 9 agost 2022].
- ↑ Lowe, Sid. «Messi stars as Barcelona thrash Athletic Club to lift Copa del Rey» (en anglès). The Guardian, 07-03-2021. Arxivat de l'original el 28 d'abril 2021. [Consulta: 25 maig 2021].
- ↑ Thomas, Lyall; Solhekol, Kaveh «Lionel Messi 'shocked' and 'surprised' at Barcelona contract collapse». Sky Spors.
- ↑ «Messi joins PSG on two-year deal» (en anglès). BBC Sport, 10-08-2021. Arxivat de l'original el 15 de maig 2023 [Consulta: 11 d’abril 2024].
- ↑ Martí Molina, Xavi Hernández Navarro. «El Barça destitueix Ronald Koeman i truca a Xavi per reflotar el projecte». Ara, 05-11-2021. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2023. [Consulta: 21 setembre 2023].
- ↑ «Bayern de Múnic 3-0 Barcelona: Barca out of Champions League and drop down to Europa League». BBC Sport, 08-12-2021. Arxivat de l'original el 17 de març 2022. [Consulta: 28 maig 2022].
- ↑ «Barcelona 0-2 Villarreal: Barca end on lowest La Liga points haul since 2008» (en anglès). BBC Sport, 22-05-2022. Arxivat de l'original el 28 de maig 2022. [Consulta: 28 maig 2022].
- ↑ «Acord històric del Barça: Spotify, nou patrocinador principal, posarà nom al Camp Nou». El Nacional, 15-03-2022. Arxivat de l'original el 2022-08-09. [Consulta: 9 agost 2022].
- ↑ «La Guàrdia Civil considera "completament falsos" els informes de Negreira per al Barça». Ara, 02-09-2023. Arxivat de l'original el 9 de setembre 2023. [Consulta: 9 setembre 2023].
- ↑ «El Barça, campió de Lliga en totes les seccions professionals». Beteve, 24-06-2023. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2023. [Consulta: 20 setembre 2023].
- ↑ Luque, Xavier G. «Los colores suizos del Barça» (en castellà). La Vanguardia, 04-11-2008. Arxivat de l'original el 5 de setembre 2023. [Consulta: 5 setembre 2023].
- ↑ Pérez i Alejandre, Jaume «Origen i evolució de l'escut del F.C. Barcelona». Paratge, 22, 2009, pàg. 115.
- ↑ Viñas, Carles. Barcelona Blaugrana. Editorial Angle, 2012. ISBN 9788415307020.
- ↑ 101,0 101,1 «L'himne del Barça». Canal Oficial FC Barcelona. Arxivat de l'original el 2020-08-06. [Consulta: 2 octubre 2023].
- ↑ «Historia» (en castellà). [Consulta: 10 setembre 2023].
- ↑ «Nicking the shirts off their backs» (en anglès). The Guardian, 29-06-2013. Arxivat de l'original el 2015-11-19. [Consulta: 14 juliol 2020].
- ↑ Doyle, Paul «Did an Iraqi side really steal Motherwell's badge?» (en anglès). The Guardian, 02-06-2009. Arxivat de l'original el 2023-03-31. ISSN: 0261-3077 [Consulta: 21 abril 2023].
- ↑ SPORTARENA.com. «В Украине есть все – и даже свои Реал, Аякс и Селтик. И даже собственный Кубок Австралии!» (en rus). Sportarena, 09-08-2021. [Consulta: 17 juny 2024].
- ↑ Subirana, Jordi. «El Barça paga 83.000 euros de més per la llicència de la reforma del Camp Nou». Tot Barcelona, 30-07-2023. Arxivat de l'original el 7 de juny 2024. [Consulta: 9 setembre 2023].
- ↑ «L’empresa turca Limak Construction, l'encarregada de remodelar el Camp Nou». Beteve, 09-01-2023. Arxivat de l'original el 9 de setembre 2023. [Consulta: 9 setembre 2023].
- ↑ «camp del carrer de Muntaner». Enciclopèdia de l'esport català. Enciclopèdia.cat. Arxivat de l'original el 2023-03-13. [Consulta: 25 novembre 2023].
- ↑ Rojo, Luis F. «Esto es el Espai Barça: 2.800 millones, traslados, plazos, el Palau...» (en castellà). Marca. Arxivat de l'original el 9 de setembre 2023. [Consulta: 9 setembre 2023].
- ↑ «Reportatges». Caltura21. Arxivat de l'original el 24 de setembre 2010. [Consulta: 13 agost 2020].
- ↑ «Formalització dels càrrecs de la Junta Directiva». Futbol Club Barcelona, 19-03-2021. [Consulta: 22 març 2021].
- ↑ Noguer, Ignasi «Qui és qui a la junta directiva de Joan Laporta». El Nacional, 19-03-2021 [Consulta: 22 març 2021].
- ↑ «Formalitzats els càrrecs de la junta directiva del Barça». CCMA, 19-03-2021 [Consulta: 22 març 2021].
- ↑ Redacción. «La historia de la marca deportiva Meyba» (en castellà). Kodro Magazine, 17-11-2021. [Consulta: 21 març 2023].
- ↑ 115,0 115,1 Wright, Anthony. «Barcelona reveal details of sponsorship agreement with Qatar Airways» (en anglès), 08-06-2017. [Consulta: 21 març 2023].
- ↑ «MEMORIA ANUAL 2003/2004» (PDF) (en castellà) p. 72. Barcelona: FC Barcelona. [Consulta: 3 novembre 2023]. «A lo largo de la temporada los jugadores del primer equipo han lucido en la manga izquierda de la camiseta el logotipo del Fórum 2004, como una forma de colaborar en la difusión internacional de este importante evento cultural que se está celebrando este año en nuestra ciudad.»
- ↑ «El FC Barcelona llega a Colombia» (en castellà). El Espectador, 08-03-2021. Arxivat de l'original el 2021-03-08. [Consulta: 10 octubre 2017].
- ↑ «El Camp Nou, la pantalla gran del independentismo» (en castellà). El Mundo. Arxivat de l'original el 2023-02-05. [Consulta: 10 octubre 2017].
- ↑ «El FC Barcelona condecoró tres veces a Franco» (en castellà). La Vanguardia. Arxivat de l'original el 2023-02-05. [Consulta: 6 febrer 2023].
- ↑ Tomás i Porta, 2016.
- ↑ Rubio, David. «La selección catalana más culé, ante la todopoderosa Brasil» (en castellà). Sport, 29-01-2017. Arxivat de l'original el 2023-02-05. [Consulta: 10 octubre 2017].
- ↑ 122,0 122,1 «Barça: más allá del fútbol» (en castellà), 27-10-2019. Arxivat de l'original el 2023-02-05. [Consulta: 8 agost 2021].
- ↑ «El mito de que el Real Madrid ganaba por Franco: ¿cuántos títulos conquistaron realmente en la dictadura?» (en castellà). 20minutos, 14-12-2021. Arxivat de l'original el 2023-02-05. [Consulta: 10 setembre 2023].
- ↑ Poza, Felipe. «La gran mentira del Franquismo y el Real Madrid» (en castellà). Estrella Digital. Arxivat de l'original el 2021-03-03. [Consulta: 12 juliol 2017].
- ↑ «La "furia española": así utilizó Franco el fútbol y así le respondieron los nacionalistas». El Confidencial. Arxivat de l'original el 2023-01-28. [Consulta: 12 juliol 2017].
- ↑ «El Código Ético define los valores del Barça» (en castellà). Mundo Deportivo, 08-09-2010. Arxivat de l'original el 2023-02-05. [Consulta: 10 setembre 2023].
- ↑ 127,0 127,1 Tomás i Porta, 2017, p. 14-15.
- ↑ 128,0 128,1 128,2 «Milans del Bosch clausuró el Barça por pitar el himno en 1925 y Gamper dimitió» (en castellà). El Confidencial, 20-05-2016. Arxivat de l'original el 2023-02-05. [Consulta: 10 setembre 2023].
- ↑ Lainz, 2012.
- ↑ «La Reina Sofía recibió a las chicas del Barça, campeonas de Copa» (en castellà). As, 18-06-2013. Arxivat de l'original el 2023-02-05. [Consulta: 10 setembre 2023].
- ↑ «Iñaki Urdangarín y la Infanta Cristina, en el palco del Palau» (en castellà). Arxivat de l'original el 2024-06-07. [Consulta: 10 setembre 2023].
- ↑ «¿Estuvo correcto el presidente Zapatero en el palco de la final de París?» (en castellà). 20 minutos, 18-05-2006. Arxivat de l'original el 2023-09-15. [Consulta: 10 setembre 2023].
- ↑ Michonneau i Núñez-Seijas, 2014.
- ↑ «La historia de la capilla del FC Barcelona» (en castellà). Sport, 05-08-2017. Arxivat de l'original el 2023-09-15. [Consulta: 10 setembre 2023].
- ↑ «Papa fan del futbol y del San Lorenzo» (en castellà). El Siglo de Torreón, 14-03-2013. Arxivat de l'original el 2023-09-15. [Consulta: 10 setembre 2023].
- ↑ Roca, 2007, p. 79.
- ↑ Acuerdo entre FC Barcelona y Proyecto Hombre para luchar contra adicciones Arxivat 2023-02-05 a Wayback Machine. Mundo deportivo. Consultat el 10 d'octubre de 2017.
- ↑ «Equipo palestino-israelí jugará "partido por la paz" ante Barça» (en castellà). As, 24-11-2005. Arxivat de l'original el 2023-02-05. [Consulta: 10 setembre 2023].
- ↑ «'Barça TV' inaugurará sus emisiones en abierto en la TDT con el clásico». Marca, 11-12-2008. Arxivat de l'original el 2023-02-05. [Consulta: 6 febrer 2023].
- ↑ Desbordes, 2012, p. 41.
- ↑ Niqui, 2014.
- ↑ «culer». ésAdir. Arxivat de l'original el 2020-01-10. [Consulta: 14 març 2020].
- ↑ Costa, Roger «Per què als seguidors del Barça se'ls anomena 'culers'?». Sàpiens [Barcelona], núm. 72, octubre 2008, pàg. 5. ISSN: 1695-2014.
- ↑ 144,0 144,1 «El derbi catalán: historia de polémicas para todos los gustos» (en castellà), 02-01-2020. Arxivat de l'original el 6 de febrer 2023. [Consulta: 23 maig 2023].
- ↑ Sport. «Los Barça-Espanyol más polémicos de la historia» (en castellà), 07-01-2016. Arxivat de l'original el 2023-02-06. [Consulta: 23 maig 2023].
- ↑ «Barcelona - Real Madrid, impacto global» (en castellà). La Vanguardia, 17-12-2019. Arxivat de l'original el 2023-02-06. [Consulta: 23 maig 2023].
- ↑ Solé, Sergi. «Real Madrid-Barça 2015: 500 millones de personas verán el Clásico por TV» (en castellà). Mundo Deportivo, 20-11-2015. Arxivat de l'original el 2023-02-06. [Consulta: 23 maig 2023].
- ↑ «“El partido del siglo”» (en castellà). El País [Madrid], 24-03-2014. Arxivat de l'original el 2023-05-23. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 23 maig 2023].
- ↑ «Barcelona y Milán, rivalidad histórica en la 'Champions'» (en castellà). El Siglo de Torreón, 20-02-2013. Arxivat de l'original el 2023-05-23. [Consulta: 23 maig 2023].
- ↑ «Milan-Barça, un clásico de Europa» (en castellà). ABC Color. Arxivat de l'original el 2023-05-23. [Consulta: 23 maig 2023].
- ↑ UEFA.com. «Manchester United v Barcelona background» (en anglès), 27-03-2019. Arxivat de l'original el 2023-05-23. [Consulta: 23 maig 2023].
- ↑ «Chelsea vs Barcelona: Los 10 momentos más polémicos». GOAL. Arxivat de l'original el 19 de desembre 2017. [Consulta: 25 desembre 2017].
- ↑ «Barcelona-Bayern Munich: Una rivalidad alimentada por la supremacía europea» (en castellà), 10-08-2020. Arxivat de l'original el 2023-02-06. [Consulta: 23 maig 2023].
- ↑ «Celtic-Barcelona» (en castellà). UEFA. Arxivat de l'original el 2023-01-02. [Consulta: 23 maig 2023].
- ↑ «El verdadero fundador del FC Barcelona» (en castellà). Marca, 20-07-2016. Arxivat de l'original el 2022-11-29. [Consulta: 9 octubre 2017].
- ↑ «Memòria 2021-2022» p. 130, 30-06-2022. Arxivat de l'original el 18 de maig 2023. [Consulta: 28 febrer 2024].
- ↑ «El Barça pactará con la Generalitat la votación de la moción: "Se podrá celebrar, pero con seguridad"» (en castellà). rtve, 08-10-2020. Arxivat de l'original el 2023-08-11. [Consulta: 14 agost 2021].
- ↑ «Número de abonados a los equipos de fútbol de primera división en España en la temporada 2019/2020» (en castellà). Statista - Statista European Football Benchmark 2018. Arxivat de l'original el 2024-05-12. [Consulta: 27 octubre 2020].
- ↑ Gatius, 2012.
- ↑ «Barça Beeckman es el nombre del primer socio que lleva el nombre del club» (en castellà). Mundo Deportivo, 09-08-2010. Arxivat de l'original el 2023-02-05. [Consulta: 15 octubre 2017].
- ↑ «El Barça, club preferido en Europa con 58 millones de seguidores» (en castellà). El Periódico de Catalunya, 09-09-2010. Arxivat de l'original el 15 d'agost de 2011. [Consulta: 25 juliol 2011].
- ↑ 162,0 162,1 «El Barça, un club distinguido por su masa social» (en castellà), 01-11-2006. Arxivat de l'original el 2008-01-15. [Consulta: 28 setembre 2008].
- ↑ «Qui Som». Confederació mundial de penyes del FC Barcelona. Arxivat de l'original el 18 de setembre 2023. [Consulta: 18 setembre 2023].
- ↑ Ríos Corbacho, José Manuel. Lineamientos de la violencia en el Derecho penal del deporte (en castellà). Editorial Reus, 2020, p. 143. ISBN 8429021418. Arxivat 2024-06-07 a Wayback Machine.
- ↑ «Els Boixos Nois i els Ultras Sur, declarats grups radicals violents per la Comissió Antiviolència». Esport 3, 19-03-2019. Arxivat de l'original el 26 de novembre 2021. [Consulta: 26 novembre 2021].
- ↑ Romero, Aitor. «La reaparició del feixisme vestit de blaugrana». La Directa, 16-07-2019. Arxivat de l'original el 26 de novembre 2021. [Consulta: 26 novembre 2021].
- ↑ Agulló, Sònia. «Qui són els neonazis del Vallès acusats d'organització criminal, tràfic de drogues i explotació sexual?». La Directa, 24-11-2021. Arxivat de l'original el 25 de novembre 2021. [Consulta: 26 novembre 2021].
- ↑ Rivera Camino i Molero Ayala, 2012, p. 235.
- ↑ «EL FÚTBOL CLUB BARCELONA Y UNICEF PRESENTAN SU ALIANZA GLOBAL EN BARCELONA» (en castellà). UNICEF. Arxivat de l'original el 2023-02-05. [Consulta: 10 setembre 2023].
- ↑ «Diez años de compromiso del Barça con Unicef» (en castellà). Mundo Deportivo, 07-09-2016. Arxivat de l'original el 2023-09-15. [Consulta: 10 setembre 2023].
- ↑ Roman, Noelia «El Barça dedica a Unicef la primera publicidad de su camiseta» (en castellà). El País [Madrid], 15-07-2006. Arxivat de l'original el 2023-02-05. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 8 setembre 2023].
- ↑ Presentació de l'acord entre UNICEF i el FC Barcelona Arxivat 2022-08-30 a Wayback Machine., 7 de setembre de 2006
- ↑ «Adéu a Barça TV: Laporta decideix tancar el canal del club i acomiadarà als seus 120 treballadors». El Món de la Tele, 27-04-2023. Arxivat de l'original el 2023-05-03. [Consulta: 7 setembre 2023].
- ↑ Sport. «Barça One: el club anuncia su propia plataforma gratis» (en castellà), 04-04-2024. Arxivat de l'original el 2024-04-04. [Consulta: 5 abril 2024].
- ↑ «Xavi: "Mi madre será la más feliz con Barça One, es más culé que el palo de la bandera"» (en castellà), 04-04-2024. Arxivat de l'original el 2024-04-05. [Consulta: 5 abril 2024].
- ↑ «Web Oficial del FC Barcelona». FC Barcelona. Arxivat de l'original el 7 de març 2024. [Consulta: 10 desembre 2023].
- ↑ «Pioneros del futuro». Sport 1979-2019. 40 Aniversario Sport, pàg. 194.
- ↑ 178,0 178,1 Parramon, Marc «Història de les revistes oficials del Barça». Barça, 100. Arxivat de l'original el 2022-03-27 [Consulta: 30 setembre 2019].
- ↑ «Hemeroteca». Mundo Deportivo. Arxivat de l'original el 2021-04-23. [Consulta: 2 setembre 2019].
- ↑ 180,0 180,1 «LaLiga consigue una venta histórica de TV para los clubes y los aficionados del fútbol español» (en castellà). Página web oficial de LaLiga | LaLiga. Arxivat de l'original el 2022-08-18. [Consulta: 12 octubre 2023].
- ↑ «Dónde ver LALIGA EA SPORTS en directo: TV en España de la liga española en 2023 | DAZN News ES» (en castellà). DAZN, 08-10-2023. [Consulta: 12 octubre 2023].
- ↑ «Qué partidos de LaLiga 2022-2022 se emiten en abierto: Canal Gol TV, dial y sstreaming online» (en castellà). Goal, 07-07-2022. Arxivat de l'original el 2023-10-14. [Consulta: 12 octubre 2023].
- ↑ 183,0 183,1 Movistar Plus+, Redacción. «Disfruta de los partidos de la Copa del Rey y la Supercopa 2023 en Movistar» (en castellà). Movistar blog, 11-01-2023. Arxivat de l'original el 2023-05-28. [Consulta: 12 octubre 2023].
- ↑ Play, RTVE. «Copa del Rey: Horario y donde ver los partidos en directo» (en castellà). RTVE, 01-01-2023. Arxivat de l'original el 2023-08-09. [Consulta: 12 octubre 2023].
- ↑ comonline. «Telefónica alcanza un acuerdo con UEFA para la emisión de la Champions y la Europa League hasta la temporada 2023/2024» (en castellà). Telefónica, 02-07-2020. Arxivat de l'original el 2023-09-26. [Consulta: 12 octubre 2023].
- ↑ 186,0 186,1 186,2 186,3 «acb-Telefónica renuevan hasta 2023» (en castellà). ACB, 22-09-2020. Arxivat de l'original el 2024-06-07. [Consulta: 13 octubre 2023].
- ↑ Menchén, Marc. «¿Dónde poder ver cada competición deportiva? Carlos Alcaraz, Fernando Alonso, Selección...» (en castellà). El Confidencial, 01-08-2023. Arxivat de l'original el 2023-08-03. [Consulta: 13 octubre 2023].
- ↑ «DAZN AWARDED EUROPEAN HANDBALL FEDERATION RIGHTS IN FOUR NATIONS» (en anglès britànic). DAZN Media Centre, 11-09-2020. Arxivat de l'original el 2020-09-29. [Consulta: 21 setembre 2020].
- ↑ «El Barça, comprometido con la cultura catalana» (en castellà). Sport, 11-04-2008. Arxivat de l'original el 2024-03-04. [Consulta: 4 març 2024].
- ↑ Escudero, Sergi. «Així treballa el Barça de Laporta per "tornar a ser l'ambaixador de Catalunya al món"». Ara, 24-01-2022. Arxivat de l'original el 2024-03-04. [Consulta: 4 març 2024].
- ↑ «El Barça promourà la cultura catalana a Berlín». Ara, 04-06-2015. Arxivat de l'original el 2024-03-04. [Consulta: 4 març 2024].
- ↑ «Estatuts-1932» (PDF). FC Barcelona. Arxivat de l'original el 2024-03-10. [Consulta: 3 abril 2024].
- ↑ «El creador de 'Oliver y Benji': "El Barcelona es mi inspiración"» (en castellà). El Confidencial, 01-11-2013. Arxivat de l'original el 2024-02-22. [Consulta: 4 març 2024].
- ↑ «El Fútbol Club Barcelona a través del arte» (en castellà). Subastareal. Arxivat de l'original el 2024-02-22. [Consulta: 4 març 2024].
- ↑ Bosch, Xavier. «El Barça en vers». Ara, 20-09-2012. Arxivat de l'original el 2024-03-04. [Consulta: 4 març 2024].
- ↑ Giraldo, Javier. «20 años sin Manuel Vázquez Montalbán, el escritor que mejor retrató al Barça» (en castellà). Sport, 16-10-2023. Arxivat de l'original el 2024-03-04. [Consulta: 4 març 2024].
- ↑ Roger, Maiol «Un ejército cuatribarrado» (en castellà). El País [Madrid], 28-04-2013. Arxivat de l'original el 2024-03-04. ISSN: 1134-6582 [Consulta: 5 març 2024].
- ↑ Labelgrup. «Salvador Dalí. Homenaje al F. C. Barcelona» (en castellà). Durán Arte y Subastas. Arxivat de l'original el 2024-02-22. [Consulta: 5 març 2024].
- ↑ «El Barça i la Cultura». Canal Oficial FC Barcelona. Arxivat de l'original el 2024-02-28. [Consulta: 5 març 2024].
- ↑ «MEMORIA 2013-14» (PDF) (en castellà). Fundació FCBARCELONA, setembre 2014. Arxivat de l'original el 2024-02-22. [Consulta: 3 abril 2024].
- ↑ «El FC Barcelona i Òmnium signen un conveni per promoure la llengua catalana, la cultura i el país». FC Barcelona, 04-05-2022. Arxivat de l'original el 2024-03-04. [Consulta: 4 març 2024].
- ↑ «Barça (Historia del F.C. Barcelona)», 27-01-1975. Arxivat de l'original el 2020-01-11. [Consulta: 5 març 2024].
- ↑ «Barcelona movie, 75 years of history» (en castellà). Blaugranas. Arxivat de l'original el 2020-11-08. [Consulta: 3 maig 2024].
- ↑ «FC Barcelona Confidential», 24-08-2004. Arxivat de l'original el 2020-01-11. [Consulta: 5 març 2024].
- ↑ «BARÇA DREAMS, the history of FC Barcelons, directed by jordi llamport, out on cinemas october 9th» (en anglès). Barça Dreams, 10-09-2015. Arxivat de l'original el 2016-12-20. [Consulta: 3 maig 2024].
- ↑ «خواطر 8» (en àrab). MBC. Arxivat de l'original el 2017-07-20. [Consulta: 3 maig 2024].
- ↑ «Has vist l'últim spot dels jugadors del Barça?». FC Barcelona, 15-09-2016. Arxivat de l'original el 2017-10-31. [Consulta: 5 març 2024].
- ↑ «‘FC Barcelona, una nova era’, el documental esportiu amb més audiència al 2022 a Prime Video a Espanya». FC Barcelona, 25-01-2023. Arxivat de l'original el 2024-03-04. [Consulta: 4 març 2024].
- ↑ «El Barça i Prime Video llancen el tràiler de la segona temporada de la docusèrie ‘FC Barcelona, una nova era'». FC Barcelona, 09-08-2023. Arxivat de l'original el 2024-03-04. [Consulta: 4 març 2024].
- ↑ «Aquest any, cent! (TV Series 1998–1999)». IMDb. Arxivat de l'original el 10 de febrer 2017. [Consulta: 16 setembre 2020].
- ↑ «Història del FC Barcelona» (en castellà). Arxiu TVE Catalunya. Arxivat de l'original el 7 de febrer 2019. [Consulta: 16 setembre 2020].
- ↑ «Gamper, l'inventor del Barça». TV3, 23-01-2018. Arxivat de l'original el 21 de novembre 2018. [Consulta: 16 setembre 2020].
- ↑ «La Sagi, una pionera del Barça». TV3, 12-03-2019. Arxivat de l'original el 19 de setembre 2020. [Consulta: 16 setembre 2020].
- ↑ 214,0 214,1 214,2 Coulaud, Vincent; Prieto, Sébastien «Rijkaard et la manière (entretien)». So Foot, 32, abril 2006, pàg. 42-43.
- ↑ Machenaud, Vincent «Entretien avec Sandro Rosell: « Un Ballon d'or, ça vaut la Ligue des champions. »» (en francès). France Football, 3379 (supplément), 11-01-2011, pàg. 26-27.
- ↑ «Entretien avec Luis Suarez». So Foot, 25-04-2006. [Consulta: 26 gener 2011].
- ↑ Machenaud, Vincent «La Masía : « Le seul critère c'est le talent ! »». France Football, 3379 (supplément), 11-01-2011, pàg. 24-25.
- ↑ «Còpia arxivada» (en anglès). FIFA. Arxivat de l'original el 26 de juny 2012. [Consulta: 13 gener 2011].
- ↑ 219,0 219,1 219,2 219,3 219,4 219,5 219,6 219,7 Ghemmour, Ghérif; Gonzalez, Alexandre; Pietro Santos, Javier «Barça: gustar y gagnar» (en francès). So Foot, 32, abril 2006, pàg. 34-40.
- ↑ «Entretien avec Jose Ramon "Tatin" Alexanco». So Foot, 21-04-2006. Arxivat de l'original el 16 de setembre 2009. [Consulta: 26 gener 2011].
- ↑ 221,0 221,1 221,2 «Entretien avec Andoni Zubizarreta» (en francès). So Foot, 19-04-2006. [Consulta: 26 gener 2011].
- ↑ «Johan Cruyff ou l'axe Amsterdam-Barcelone». FIFA. Arxivat de l'original el 14 d'abril 2015. [Consulta: 9 gener 2011].
- ↑ «Guardiola, gardien du temple blaugrana». FIFA. Arxivat de l'original el 13 de gener 2011. [Consulta: 13 gener 2011].
- ↑ Gonzalez, Alexandre; Capelli Welter, Simon; Regy, Stéphane «Pepsi Barça» (en anglès). So Foot, 62, febrer 2009, pàg. 48-51.
- ↑ «Barcelona's Pep Guardiola prepares to unveil his vision of total football at Nou Camp» (en anglès). The Daily Telegraph, 27-04-2009. Arxivat de l'original el 13 de setembre 2012. [Consulta: 7 gener 2011].
- ↑ «Parreira: "Hace 30 ó 40 años que el Barça creó un estilo"» (en castellà). Marca, 08-12-2010. Arxivat de l'original el 9 de gener 2011. [Consulta: 9 gener 2011].
- ↑ David, François. «Liga: Ce Barça frise tellement la perfection qu'il en redeviendrait presque invincible» (en francès). eurosport.fr, 27-11-2015. Arxivat de l'original el 30 de novembre 2015. [Consulta: 10 febrer 2023].
- ↑ «Trofeu Joan Gamper». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
- ↑ Lecea et al., 2009, p. 190.
- ↑ «Estadísticas minutos en LaLiga» (en castellà). LaLiga. [Consulta: 4 setembre 2021].
- ↑ «Formación esquema 4-3-3 más utilizado» (en castellà). Transfermarkt. [Consulta: 12 juny 2017].
- ↑ «Estadístiques minuts totals plantilla amb esquema 4-3-3 més utilitzat». BDFutbol. [Consulta: 4 setembre 2019].
- ↑ «Plantillas para la fase de grupos de la UEFA Champions League, plazos de inscripción de jugadores: todo lo que necesitas saber» (en castellà). UEFA, 01-09-2021. [Consulta: 12 agost 2021].
- ↑ 234,0 234,1 234,2 234,3 234,4 «Los mejores extranjeros en la historia del Barcelona» (en castellà-co). Goal.com Colombia, 29-11-2017. Arxivat de l'original el 2023-10-02. [Consulta: 29 setembre 2023].
- ↑ 235,0 235,1 «1899 o 1902, ¿cuándo se fundó el Fútbol Club Barcelona?» (en castellà). Cuadernos de Fútbol. Arxivat de l'original el 27 de setembre 2023. [Consulta: 29 setembre 2023].
- ↑ «Romario, Ronaldo, Rivaldo y Ronaldinho ya lo ganaron» (en castellà). Sport, 22-12-2009. Arxivat de l'original el 2023-10-02. [Consulta: 29 setembre 2023].
- ↑ 237,0 237,1 «Los jugadores del Barcelona que han ganado el Balón de Oro» (en anglès). El Cinco Cero, 06-06-2023. Arxivat de l'original el 2023-10-02. [Consulta: 29 setembre 2023].
- ↑ «Los 10 mejores jugadores del FC Barcelona en toda su historia» (en castellà), 08-08-2020. Arxivat de l'original el 2023-10-02. [Consulta: 29 setembre 2023].
- ↑ Redacción. «Los 7 balones de oro de Messi» (en castellà). El Magacín, 01-12-2021. Arxivat de l'original el 2023-09-26. [Consulta: 29 setembre 2023].
- ↑ «Los DIEZ momentos más ICÓNICOS de Messi, el jugador con más partidos en Barcelona» (en castellà-ar). TyC Sports, 22-03-2023. Arxivat de l'original el 2023-09-26. [Consulta: 29 setembre 2023].
- ↑ Besa, Ramon. «El Barça es con 17 jugadores el club más representado en Qatar» (en castellà), 18-11-2022. Arxivat de l'original el 2023-10-02. [Consulta: 29 setembre 2023].
- ↑ MENA, FRAN; CARPIO, JOSÉ Á. «El Barça, el equipo del Mundial y otros datos que no esperabas» (en castellà). RTVE, 19-11-2022. Arxivat de l'original el 2023-10-02. [Consulta: 29 setembre 2023].
- ↑ Roberto Mamrud, Karel Stokkermans. «Players with 100+ Caps and 30+ International Goals» (en anglès). RSSSF. Arxivat de l'original el 2011-06-28. [Consulta: 4 maig 2019].
- ↑ co.,Ltd, FromOne. «9番は“意外な選手”!? バルセロナ、各背番号の歴代最高選手は?» (en japonès). soccer-king.jp, 04-08-2020. Arxivat de l'original el 2022-11-13. [Consulta: 25 març 2023].
- ↑ «Lionel Messi y Barcelona, en una encrucijada: ¿Debería irse el próximo verano su mejor jugador de la historia?» (en castellà). ESPN Deportes, 06-11-2019. Arxivat de l'original el 2023-09-04. [Consulta: 4 setembre 2023].
- ↑ Periódico, El. «Aitor Egurrola anuncia la retirada» (en castellà), 21-02-2022. Arxivat de l'original el 2022-06-15. [Consulta: 15 juny 2022].
- ↑ Tomàs, Manuel «Galeria de capitans històrics». Revista Barça. FC Barcelona [Barcelona], 95, Octubre-novembre 2018, pàg. 16-17 [Consulta: 22 novembre 2018].
- ↑ «Cinquanta gols que donen una Bota d'Or». Nació Digital, 23-10-2012. Arxivat de l'original el 2020-08-14. [Consulta: 14 agost 2020].
- ↑ «Messi, ganador de la Bota de Oro 2017/18» (en castellà). Goal, 21-05-2018. Arxivat de l'original el 2020-08-14. [Consulta: 14 agost 2020].
- ↑ Tapounet, Rafael. «Messi ja té més Botes d'Or que ningú», 18-12-2018. Arxivat de l'original el 2020-08-14. [Consulta: 14 agost 2020].
- ↑ «Alexia Putellas torna a guanyar el premi The Best», 28-02-2023. Arxivat de l'original el 2023-09-01. [Consulta: 1r setembre 2023].
- ↑ Escudero, Sergi. «The Best: Aitana Bonmatí es confirma com la millor futbolista del món», 15-01-2024. Arxivat de l'original el 2024-01-15. [Consulta: 23 març 2024].
- ↑ «El Palau Blaugrana homenatja Nacho Solozábal». VilaWeb. [Consulta: 1r octubre 2023].
- ↑ AVUI.cat. «Emotiva entrada de Dueñas a la galeria d'històrics del Palau - 04 nov 2007». El Punt Avui. [Consulta: 1r octubre 2023].
- ↑ «Biografia d'Enric Masip». Arxivat de l'original el 2014-02-28. [Consulta: 28 febrer 2014].
- ↑ «La retirada de la samarreta de Víctor Tomàs». Canal Oficial FC Barcelona. [Consulta: 1r octubre 2023].
- ↑ «Un Palau groc es rendeix a Barrufet». FCBarcelona.cat. [Consulta: 1r octubre 2023].
- ↑ «El dorsal ‘1’ d'Aitor Egurrola ja brilla al Palau Blaugrana». Canal Oficial FC Barcelona. [Consulta: 1r octubre 2023].
- ↑ «El Barça ret homentage a Beto Borregán penjant la seva samarreta al Palau Blaugrana». Esport3, 05-05-2013. [Consulta: 1r octubre 2023].
- ↑ Gozalbo, Àlex. «El Barça retira la samarreta de Paco Sedano». Ara, 28-10-2018. [Consulta: 1r octubre 2023].
- ↑ «John Barrow». Enciclopèdia de l'esport català. Barcelona: Grup Enciclopèdia Catalana.
- ↑ «Bdfutbol Partits Barcelona». Arxivat de l'original el 2022-11-02. [Consulta: 2 novembre 2022].
- ↑ Dotras, Oriol. «El Barcelona, un club único en el mundo» (en castellà). La Vanguardia, 13-10-2020. Arxivat de l'original el 28 de setembre 2023. [Consulta: 20 setembre 2023].
- ↑ Escudero, Sergi. «El Barça remunta per aixecar la segona Champions al cel d'Eindhoven». Ara, 03-06-2023. Arxivat de l'original el 3 d’octubre 2023. [Consulta: 20 setembre 2023].
- ↑ «Guardiola ja és l'entrenador que ha guanyat més títols amb el Barça i Xavi, el jugador». Esport3, 28-08-2011. Arxivat de l'original el 2024-06-07. [Consulta: 17 març 2012].
- ↑ Closa et al., 2015, p. 432.
- ↑ Redactie, S. N. «Ajax en Barcelona gaan samenwerken» (en neerlandès). Soccernews.nl, 02-06-2007. [Consulta: 21 juny 2024].
- ↑ «Ajax en FC Barcelona gaan samenwerken» (en neerlandès). Voetbalcentraal.nl. [Consulta: 21 juny 2024].
- ↑ «Samenwerking Ajax Barcelona op veel breder vlak» (en neerlandès). Ajaxpagina.maakjestart.nl. [Consulta: 1r maig 2013].
- ↑ «Isaac Cuenca, cedido al Ajax» (en castellà). Marca, 31-01-2013. [Consulta: 21 juny 2024].
- ↑ «'Ajax huurt Bojan van Barcelona'» (en neerlandès). NU.nl, 06-07-2013. [Consulta: 6 juliol 2013].
- ↑ «Bartomeu: 'Barcelona de zoon van Ajax'» (en neerlandès). Ajax Showtime. [Consulta: 4 novembre 2014].
- ↑ Solé, Ramon. «Esportistes del Club Atlètic Mollet correran com a filials del Barça». El 9 Nou, 15-11-2016. Arxivat de l'original el 2024-03-17. [Consulta: 17 març 2024].
- ↑ «Acord de col·laboració entre el Club Atlètic Mollet i el FC Barcelona». Vallès Visió, 15-11-2016. Arxivat de l'original el 2024-06-07. [Consulta: 17 març 2024].
- ↑ «Acord de col·laboració entre FC Barcelona i CA Peñarol». FC Barcelona, 06-03-2017. Arxivat de l'original el 2024-03-17. [Consulta: 17 març 2024].
- ↑ «Acord de col·laboració amb el Força Lleida». FC Barcelona, 21-07-2021. Arxivat de l'original el 2024-03-17. [Consulta: 17 març 2024].
- ↑ http://www.fifa.com/mm/document/afdeveloping/courses/01/09/64/93/extract_annual_review_2009.pdf Arxivat 2009-10-07 a Wayback Machine. (anglès) (francès)
- ↑ 278,0 278,1 Toni Frieros. Las secciones amateurs tendrán su propia ciudad deportiva Arxivat 2023-04-04 a Wayback Machine. Sport.es. Consultat el 9 d'octubre de 2017.
- ↑ «Las Copas de Europa que tiene cada una de las secciones del Barcelona» (en castellà). 90min, 17-05-2021. Arxivat de l'original el 15 d’agost 2021. [Consulta: 14 agost 2021].
- ↑ El Barça cierra su mejor temporada con 17 títulos Arxivat 2020-10-12 a Wayback Machine. Sport. Consultat el 17 d'octubre de 2017.
- ↑ Gaarskjær, 2010, p. 75.
- ↑ «Quantes Champions té el Barça femení i quantes finals ha jugat. Les blaugranes s'han convertit en un dels millors equips del futbol femení». monesport.cat, 27-04-2023. [Consulta: 9 juny 2023].
- ↑ «El primer pòquer de la història». fcbarcelona.cat, 25-05-2024. [Consulta: 15 agost 2024].
- ↑ «Barcelona-CSKA, un partido de homenaje al socio, y la novedad de un encuentro entre féminas, notas culminantes de la campaña benéfica de Radio Nacional» (en castellà). La Vanguardia, 25-12-1970. [Consulta: 1r desembre 2022].
- ↑ Tomás Berenguer, Manuel. Barça femení. Història des dels orígens fins al triplet. Base, Desembre 2021, p. 41-57. ISBN 978-84-19007-00-1.
- ↑ El Mundo Deportivo, 7 de maig de 2007 Arxivat 2024-06-07 a Wayback Machine. (castellà)
- ↑ «Brazilian forward Neymar says he is joining Barcelona, will sign the contract on Monday», 25-05-2013. Arxivat de l'original el 14 gener 2021. [Consulta: 14 gener 2021].
- ↑ «Brazilian Neymar unveiled by Barcelona as striker completes transfer in five-year deal». Mirror, 03-06-2013.
- ↑ «Paulinho es converteix en el quart fitxatge més car de la història del FC Barcelona». CCMA, 14-08-2017. Arxivat de l'original el 2023-06-16. [Consulta: 15 agost 2017].
- ↑ «Detailed figures of Neymar transfer» (en anglès). FC Barcelona, 24-01-2014. Arxivat de l'original el 24 maig 2015. [Consulta: 25 maig 2015].
- ↑ «Neymar excited by Messi alliance» (en anglès). UEFA, 03-06-2013. Arxivat de l'original el 21 desembre 2014.
- ↑ 292,0 292,1 «FC Barcelona: Staatsanwaltschaft untersucht Transfer von Neymar» (en alemany). Die Welt, 10-01-2014. [Consulta: 3 desembre 2023].
- ↑ «Sandro Rossell anuncia la seva dimissió com a president del FC Barcelona - 23 gen 2014». El Punt Avui, 23-01-2014. [Consulta: 7 maig 2020].
- ↑ Arroyo, Natalia. «Bartomeu respon i destapa el complex fitxatge de Neymar». Diari Ara, 25-01-2014. [Consulta: 6 maig 2020].
- ↑ «Barcelona paid Neymar's parents £34m» (en anglès). BBC Sport, 24-01-2014.
- ↑ Jenson, Pete. «Barcelona's Neymar saga: You want to sign our son? That will be 40» (en anglès). The Independent, 26-01-2014. [Consulta: 3 desembre 2023].
- ↑ «Primera Division: Barcelona charged with tax fraud over Neymar signing» (en anglès). Sky Sports, 20-02-2014. [Consulta: 3 desembre 2023].
- ↑ José Perals Calleja, Fiscal Audiencia Nacional. «Diligencias Previas 122/2013» (en castellà). El Mundo, 23-03-2015. Arxivat de l'original el 25 de setembre 2020. [Consulta: 7 maig 2020].
- ↑ «C.G.P.J - Notas de prensa» (en castellà), 13-03-2015. Arxivat de l'original el 2021-05-14. [Consulta: 21 abril 2020].
- ↑ S.A, Web Financial Group. «El FC Barcelona celebra el traslado del 'caso Neymar' a los juzgados de Barcelona» (en castellà). Arxivat de l'original el 2021-10-16. [Consulta: 21 abril 2020].
- ↑ «Acuerdo entre el Barça y fiscal por los delitos tributarios del fichaje de Neymar» (en castellà). La Vanguardia, 10-06-2016. [Consulta: 21 abril 2020].
- ↑ «Audiencia Provincial. Caso Condena al FC Barcelona Sentencia de 14 diciembre 2016» (PDF) (en castellà). Molins Parés. [Consulta: 21 abril 2020].
- ↑ «La directiva del Barcelona aprueba pacto con la Fiscalía por el caso Neymar» (en castellà). La Vanguardia, 13-06-2016. [Consulta: 21 abril 2020].
- ↑ «L'Audiència tanca definitivament el cas Neymar 1». Diari Ara, 14-12-2016. [Consulta: 7 maig 2020].
- ↑ Barcelona, Audiencia Provincial. «Condena al FC Barcelona por el fichaje de futbolista brasileño.» (pdf) (en castellà). Molins&Parés, 14-12-2016. [Consulta: 7 maig 2020].
- ↑ «C.G.P.J - Notas de prensa» (en castellà), 17-06-2015. Arxivat de l'original el 2021-05-13. [Consulta: 21 abril 2020].
- ↑ «Cronología del caso Neymar II, tras la querella del fondo brasileño DIS» (en castellà). iusport, 05-09-2017. [Consulta: 21 abril 2020].
- ↑ «La Audiencia Nacional se inhibe y envía a Barcelona el "caso Neymar 2"» (en castellà). iusport, 28-06-2019. [Consulta: 21 abril 2020].
- ↑ «Las 5 mejores campañas de publicidad del FC Barcelona» (en castellà). Eslogan Magazine, 21-09-2017. Arxivat de l'original el 2023-12-23. [Consulta: 24 desembre 2023].
- ↑ 310,0 310,1 «Ha muerto Benítez». El Mundo Deportivo, pàg. 1.
- ↑ Cronologia
- ↑ 312,0 312,1 «Camp de les Corts | enciclopèdia.cat». [Consulta: 18 març 2020].
- ↑ «Barcelona para la España invicta de Franco» (en castellà). La Vanguardia, 27-01-1939. [Consulta: 22 octubre 2011].
- ↑ «Mor Antoni Ramallets als 89 anys, mític porter del Barça de les Cinc Copes». 324.cat, 30-07-2013. [Consulta: 30 juliol 2013].
- ↑ «28 de març del 1954: Primera pedra del Camp Nou | FC Barcelona». [Consulta: 20 març 2017].
- ↑ «Los actos de la solemnidad de hoy» (en castellà). La Vanguardia, 24-09-1957. [Consulta: 7 agost 2022].
- ↑ http://www.fcbarcelona.com/web/catala/club/historia/jugadors_de_llegenda/segarra.html Arxivat 2008-11-21 a Wayback Machine.,
- ↑ «Página 4 - Hemeroteca» (PDF) (en castellà). Mundo Deportivo, 19-01-1968. Arxivat de l'original el 2015-12-22. [Consulta: 13 agost 2020].
- ↑ «Real Madrid 0 - Barça 1 (Copa 1967/1968)» (en anglès). YouTube, 15-06-2007. Arxivat de l'original el 1 de setembre 2020. [Consulta: 13 agost 2020].
- ↑ Payarols, Lluís. «Entre pitos, botellas, Guruceta y butifarras», 29-01-2013. [Consulta: 18 maig 2016].
- ↑ «Cruyff: A Legend». YouTube. [Consulta: 20 abril 2010].
- ↑ Riera, Josep; Roca, Miquel. Van Barça: el Futbol Club Barcelona i Holanda, més que una relació. Cossetània Edicions, 2007, p.61. ISBN 8497912721.
- ↑ «Ciutat Esportiva Joan Gamper. Inaugurada oficialmente ayer» (PDF) (en castellà). Hemeroteca. El Mundo Deportivo.
- ↑ «La Lliga també per al Barça». Avui, 12-05-1992. [Consulta: 14 juny 2020].
- ↑ El Mundo Deportivo, 2 de juny de 2006, Ciutat Esportiva Joan Gamper. Inaugurada oficialmente ayer
- ↑ «FC Barcelona - Información y cifras» (en castellà). Transfermarkt. [Consulta: 16 juliol 2024].
Bibliografia
- Finestres, Jordi; Giménez, Salvador. Història dels clubs de futbol. València: Edicions del País Valencià, 1999.
- Mestre i Campi, Jesús (director). Diccionari d'Història de Catalunya. Edicions 62, 1998, p. 1.147 p.. ISBN 84-297-3521-6.
- Historia viva del F.C. Barcelona (49 fascicles) (en castellà). Madrid: Prensa Española (Diari ABC), 1991.
- Macías Martín, Sergio; Martín Francisco, Gabriela. Universidad de La Laguna - Facultad de Economía, Empresa y Turismo. Los equipos de fútbol de la primera división española: situación económico financiera y posibles indicios de maquillaje contable, 2018, p. 34 [Consulta: 28 octubre 2020].
- Closa i Garcia, Antoni; Rius i Solé, Jaume; Vidal i Urpí, Joan. Un segle de futbol català: 1900-2000. Barcelona: Federació Catalana de Futbol, 2001.
- Sobrequés i Callicó, Jaume. F.C. Barcelona: cent anys d'història. Barcelona: Edi-Liber, 1998. ISBN 978-84-7589-040-1.
- Solé i Sabaté, Josep M.; Finestres, Jordi. El Barça en guerra (1936-1939). Barcelona: Angle, 2006. ISBN 978-84-96521-18-6.
- Burns, Jimmy. Barça, la pasión de un pueblo. Anagrama-Empuries, 1999. ISBN 84-7596-669-1.
- Tomás, Manuel; Porta, Frederic. Barça insólito: 800 historias de la Historia (lectura online). WSC Books Limited, 2016. ISBN 978-8-4944-2566-0.
- Tomás, Manuel; Porta, Frederic. Barça insólito: 800 historias de la Historia (lectura online). Córner, 2017, p. 445. ISBN 978-8-4945-5695-1.
- Lainz, Lluís. De puertas adentro. Roca Editorial, 2012. ISBN 9788415242376.
- Michonneau, Stéphane; Núñez-Seijas, José-María. Imaginarios y representaciones de España durante el franquismo. Casa de Velázquez, 2014. ISBN 978-8-4156-3665-6.
- Roca, Miquel. Van Barça. El FC Barcelona i Holanda, més que una relació. Cossetània Edicions, 2007. ISBN 9788497912723.
- Desbordes, Michel. Global Sport Marketing: Contemporary Issues and Practice (en anglès). Routledge, 2012. ISBN 9780415507202.
- Niqui, Cinto. Los primeros 20 años de contenidos audiovisuales en Internet. 1000 obras y webs. Editorial UOC, 2014. ISBN 9788490644867.
- Rivera Camino, Jaime; Molero Ayala, Víctor. Marketing y fútbol: el mercado de las pasiones. ESIC Editorial, 2012. ISBN 9788473568500.
- Lecea, Ignasi de; Fabre, Jaume; Grandas, Carme; Huertas, Josep M.; Remesar, Antoni; Sobrequés, Jaume Art públic de Barcelona. Barcelona: Ajuntament de Barcelona i Àmbit Serveis Editorials, 2009. ISBN 978-84-96645-08-0.
- Gaarskjær, Jesper. Barc̦a: historien om FC Barcelona (en danès). Gyldendal A/S, 2010. ISBN 9788702087642.
- Finestres, Jordi; García Luque, Xavier. El cas Di Stefano. Barcelona: Edicions 62, 2006. ISBN 978-84-297-5887-0.
- Garcia Castell, Joan. Història del futbol català. Barcelona: Editorial Aymà, 1968. ISBN 978-84-209-3682-6.
- Llauradó, Jaume. El Barça, d'un club, d'un país. Barcelona: Columna, 1994. ISBN 978-84-7809-771-5.
- Roig, Josep L. Historia de Barcelona. Barcelona: Primera Plana S.A., 1995. ISBN 84-8130-039-X.
- Closa, Toni; Pablo, Josep; Salas, José Alberto; Mas, Jordi. Gran diccionari de jugadors del Barça. Barcelona: Editorial Base, 2015, p. 432. ISBN 978-84-16166-62-6.
Vegeu també
- Esport a Barcelona
- Esport a Catalunya
- Història de l'esport a Catalunya
- Història de Barcelona
- Clubs de futbol campions del món
Enllaços externs
- Futbol Club Barcelona - Lloc web oficial (anglès) (català) (castellà) (francès) (japonès) (xinès)
- FC Barcelona a Wikia
- Futbol Club Barcelona a Curlie