Mestre de cases
Tipus d'ocupació | artesà ![]() |
---|
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/ca/Vo%C3%BBte_-_Cintre.jpg/220px-Vo%C3%BBte_-_Cintre.jpg)
L'ofici de mestre de cases designava els artesans que es dedicaven a construir habitatges o edificacions de caràcter semblant.[1]
Els mestres de cases sabien fer fonaments, bastir parets, obrir portes i finestres en els murs, tancar edificis amb sostres i terrasses i algunes altres activitats relacionades amb la professió. Treballaven amb pedra, pedra picada, tàpia, maons, rajoles, argamassa, guix, calç, teules i altres materials relacionats. També els era imprescindible treballar amb fusta, en elements finals de construcció (bigues, cairats, marcs de portes i finestres…) o en elements transitoris (bastides, grues, cintres, ...).
Història
[modifica]Els constructors d'esglésies i catedrals d'època medieval, s'anomenaven magister operis o magister domorum, és a dir, mestre d'obra o mestre de cases.
Vida professional
[modifica]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/8e/Boizenborg_Tempel_Detail.jpg/220px-Boizenborg_Tempel_Detail.jpg)
Formació i coneixements
[modifica]El sistema de formació dels mestres de casa estava basat en l'aprenentatge. Mestre i aprenent signaven un contracte per un temps no inferior a tres anys i mig. L'aprenent havia de menjar i dormir a casa del mestre.[2] Un cop acabat el període d'aprenentatge, calien quatre anys d'experiència en qualitat de jove o fadrí mestre de cases (dos anys per a fills o gendres de mestres de casa). Els fadrins podien associar-se al gremi després de demostrar els anys de pràctica i de pagar la quota corresponent.
- Hi ha casos documentats de mestres de casa amb formació diferent de l'exposada.[3]
Pel que fa als coneixements científics i tecnològics, imprescindibles o complementaris a la professió, els estudis particulars de diversos casos semblen indicar una variació molt gran. Hi havia mestres de casa amb una formació mínima i mestres de casa amb una formació d'alt nivell.
L'èxit professional, avaluat en funció dels ingressos i del nivell de vida aconseguit, seguia la pauta dels coneixements. Hi havia mestres de casa amb ingressos migrats i d'altres que podrien considerar-se rics.[4]
La francmaçoneria ha estat relacionada amb els antics constructors de catedrals i els seus coneixements secrets. Alguns dels seus símbols estan agafats de les eines dels mestres d'obra o mestres de casa.
Eines
[modifica]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/65/Setzwaage.jpg/220px-Setzwaage.jpg)
Eines de treball
[modifica]Aixes, aixols, barrines, boixadors, cossis, escaires, escarpes, escodes, fustes per empedrar, gavetes, galzes, manuelles, margalls, martells, macetes, nivells, pales, paletes, perpals, plomades, punxons, rasclonets, remenadors, samals, serres, sestes (compassos), tallants, tascons, tràmecs,[5] ...
Eines auxiliars
[modifica]Càbries, carretons, cordes, cordills, corrons, escales de fusta, moles, politges, ternals, ...
Materials
[modifica]Ceràmics
[modifica]Els materials tradicionals no metàl·lics, ni lignis, poden anomenar-se “ceràmics”. Segons el sentit modern emprat en Ciència de materials. Alguns dels materials indicats són els següents: pedra, pedra picada, tàpia, maons, rajoles, argamassa, guix, calç, teules,...
Bigues, cairats, puntals, canyissos, ...
Metàl·lics
[modifica]Barres de ferro, cèrcols, filferro,...
Treballs específics
[modifica]A diferència d'altres oficis o professions, un mestre de cases podia dedicar-se a activitats molt variades. Un sabater feia sabates, un espaser forjava espases, ... La majoria d'artesans treballaven de forma especialitzada, seguint procediments definits i normes molt concretes. La feina d'un mestre de cases, tot i seguir algunes tècniques tradicionals, podia ser molt diversificada: arreglar un teulada, afegir un pis a una casa, refer l'escala d'un campanar, construir una església des dels fonaments, empeguntar un sistema de desguàs, reforçar un trespol,...
Exemple de Bernat Gual, de Tortosa
[modifica]- El 6 de febrer de 1405, Bernat Gual va signar un contracte d'aprenentatge amb Domènec Ferrer per un durada de sis anys. Domènec Ferrer era mestre d'aixa i ocupava el càrrec de ponter o mestre major del Pont de barques de Tortosa. Compartia la responsabilitat de mantenir en funcionament l'estructura més important de la ciutat amb treballs de fusteria relacionats amb la construcció.
- Segons els documents el seu ofici era de "mestre de paredar pedra". Suposadament, a més de ser mestre d'aixa o com a habilitat inclosa en les tasques de mestre d'aixa (a Tortosa).
- 1414. Com a fadrí de Domènec Ferrer, transporta fusta (en una somera) per a fer les portes del molí de vent del turó del Sitjar. A les obres del molí hi consten, com a fusters, Ramon Domènech i Francesc Arbonès.
- 1416-18. Reparació del castell de la Suda conjuntament amb Ramon Domènech i Francesc Arbonès. Amb la categoria de mestre de cases i fadrins. El mateix equip treballa en l'ampliació de la cort del veguer. (Vegeu taula amb els jornals).
Nom | Categoria | Jornal |
---|---|---|
Guillem Saera | Mestre pedrapiquer | 4 sous 6 diners |
Ramon Domènech | Mestre de cases | 4 sous 6 diners |
Francesc n'Arbonès | Fadrí de mestre de cases | 3 sous 6 diners |
Bernat Gual | Fadrí de mestre de cases | 3 sous 10 diners |
- 1420. Obres de reforma de la cort. Jornal de 4 sous diaris.
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1d/Banche_bresanne.jpg/220px-Banche_bresanne.jpg)
- 1421. Direcció de reparacions de la llotja. Reforç del mur que donava al riu.
- També era responsable d'algunes obres a la muralla: "caxonar lo mur de la porta del Ferre"
- 1425. Intervenció en tres obres importants.
- Construcció de la romana de la ciutat.
- Renovació del portal del pont.
- Ermita del barranc del molí d'en Sedó. De tàpia.
- Teulada de la Peixateria.
- 1432. Peixera del pont de la Palomera. La despesa total fou de 83 lliures 1 sou. Es conserven els documents dels pagaments dels jornals de Bernat Gual i sis ajudants.
- 1434. Direcció dels treballs d'apuntalament del mur del portal de Vimpeçol, a la part nord de les muralles.
- 1439. Treballs en la torre dels Garidells.
- 1440. Construcció de l'anomenat Pou Nou.
- 1440. Empedrat de carrers.
- 1442. Treballs en clavegueram.
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c0/Assut-Xerta.jpg/220px-Assut-Xerta.jpg)
- 1441-42. Assut de Xerta-Tivenys.
- Bernat Gual, Domingo Xies i Antoni Alcanyís, declarant davant del Consell de Tortosa es consideraven:
« | ... sofficients e bastants a fer les dites séquies, çut e pesqueres, axí bones e millors que no les dites quatre que ells havien vistes, e encara se sentien més sofficients a fer artelleries, cegonya o talles dins la barcha, ab les quals, ab menys gent, metrien pedra en barcha e lançarien aquella llà hon volrien .... | » |
- 1443. Treballs en dues fonts.
- 1445. Canal d'una font.
- 1446. Escoles.
- 1447. Llotja.
- 1447. Pedrissos de la Peixateria.
- 1447. Xemeneia de la cuina de l'Hospital de la Santa Creu.
- 1448. Escoles.
- 1449. Escoles. Latrines.
- 1449. Porxo de l'església de Sant Joan del Camp.
- Bernat Gual era el mestre i feu l'obra amb Joan Català. Ambdós cobraren el mateix jornal de 4 sous diaris.
- 1449. Llotja. Reparació de teulades i dels pallols.
- 1449. Treballs en una sequia.
- 1452. Paviment de rajoles a la cuina de l'Hospital de la Santa Creu
- 1453. Reparació de l'abeurador del convent de Santa Clara.
La cronologia anterior no és exhaustiva. Però permet apropar-se a la vida d'un mestre d'obres del segle xv.[3]
Documents
[modifica]- 1330. Contracte del mestre de cases Arnau Bergues, de Barcelona, per a fer el portal de la Casa de la Ciutat.[8]
- 1386-87. "... Petrus Coma, lapicida Gerunde et magister operis dicte ecclesiae ..."[9]
- 1416. Consulta sobre les obres de la catedral de Girona.[10]
- 1440. Pere March, magister domorum de Barcelona.[11]
- 1465. A Tortosa, Bartomeu Martí és citat en un document com a “maestre d'axa e obrer de vila (mestre d'aixa i mestre de cases)”.
- 1470. A Barcelona, el Consell de Cent va promulgar una ordinació anomenada De fusters e mestres de cases. Ordinació que delimitava els treballs autoritzats a cada professió.
- 1474. A Tortosa els mestres d'aixa es van establir per separat (amb soguers i calafats). Els mestres de cases, els pedrapiquers i els guixaires continuaren units a la confraria dels fusters.
- 1579. Joannes Turla magister domorum Ilerde habitator.[12]
- 1596. “Ego Francischus Flamench magister domorum”.[13]
- 1627. Tarragona. "... a mestre Gabriel Ferrer, mestre de cases, per fer les bastides de la rosassa major de la Seu...6 lliures 4 sous 4 diners."[14]
- 1640. Jeroni Gallart, mestre de cases. Obres a la casa de la Seca.[2]
- 1673. Vilanova de Cubelles. Contracte del mestre de cases Carles Bover, de Constantí per a fer una casa segons traça de fra Josep de la Concepció.[15]
- 1695. "... Joannes Oliveras magister domorum Gerundae..."[16]
- 1695. Ordinacions dels mestres de cases, pedrapiquers i cubers de Lleida.[17]
Referències
[modifica]- ↑ DCVB: Mestre.
- ↑ 2,0 2,1 Antònia Maria Perelló Ferrer. L'arquitectura civil del segle xvii a Barcelona. L'Abadia de Montserrat, 1996, p. 35–. ISBN 978-84-7826-764-4.
- ↑ 3,0 3,1 L'activitat quotidiana d'un mestre de cases medieval. Bernat Gual, 1405-1453. Jacobo Vidal Franquet.
- ↑ Ramón Ripoll i Masferrer. L'arquitecte, l'arquitectura i la ciutat: Girona, 1760-1835. L'Abadia de Montserrat, 2005, p. 143–. ISBN 978-84-8415-751-9.
- ↑ DCVB: Tràmec.
- ↑ DCVB: Ligni.
- ↑ Cointeraux, François. Ecole d'architecture rurale. París: Fuchs, 1790, pag. 24 [Consulta: 23 abril 2015].
- ↑ La Renaixensa: revista catalana. Administració y redacció, 1874, p. 110–.
- ↑ Societat Catalana d'Estudis Històrics. Miscellània Puig i Cadafalch: recull d'estudis d'arqueologia, d'història de l'art i d'història oferts a Josep Puig i Cadafalch. Volum I. Institut d'Estudis Catalans, 1947, p. 200–. GGKEY:62952ED6FTX.
- ↑ Eugenio Llaguno y Amirola. Noticias de los arquitectos y arquitectura de España desde su restauración. En la Imprenta real, 1829, p. 263–.
- ↑ Marcelino Menéndez y Pelayo. Historia de los heterodoxos españoles. Libro III. Linkgua digital, 1 gener 2014, p. 284–. ISBN 978-84-9897-096-8.[Enllaç no actiu]
- ↑ Alfred Agustí. Llengua i Església a la Lleida del XVI al XVIII. Universitat de Lleida, 7 juny 1995, p. 143–. ISBN 978-84-8409-788-4.
- ↑ Ramon Amigó Anglès. L'Albi i els seus noms. Institut d'Estudis Catalans, 2001, p. 225–. ISBN 978-84-7283-608-2.
- ↑ Juan Ainaud de Lasarte; Institut d'Estudis Catalans Els Vitralls del Monestir de Santes Creus i la Catedral de Tarragona. Institut d'Estudis Catalans, 1992, p. 218–. ISBN 978-84-7283-209-1.
- ↑ EL TRACISTA FRAY JOSÉ DE LA CONCEPCIÓN.
- ↑ Josefina Mateu Ibars; María Dolores Mateu Ibars Colectánea paleográfica de la Corona de Aragón: Texto y transcripciones. Edicions Universitat Barcelona, 1991, p. 1242–. ISBN 978-84-7528-694-5.
- ↑ Coordinadora de Centres d'Estudis de Parla Catalana. Congrés; Lluís Virós i Pujolà Organització del treball preindustrial: confraries i oficis. L'Abadia de Montserrat, 2000, p. 173–. ISBN 978-84-8415-195-1.