Victorine Meurent
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 18 febrer 1844 ![]() antic 6è districte de París (França) ![]() |
Mort | 17 març 1927 ![]() Colombes (França) ![]() |
Formació | Académie Julian ![]() |
Activitat | |
Ocupació | pintora, model d'art ![]() |
Professors | Étienne Leroy ![]() |
Victorine-Louise Meurent (també Meurant) (París, 18 de febrer de 1844 – Colombes, 17 de març de 1927) va ser una pintora francesa i també una model de pintors. Tot i que és més coneguda com la model favorita d'Édouard Manet, va posar per a altres pintors i també va ser una artista per dret propi que va exposar regularment al prestigiós Saló de París. El 1876 les seves pintures van ser seleccionades per a ser incloses en l'exposició a concurs del Saló, quan precisament l'obra de Manet no hi era.[1][2][3]
Biografia
[modifica]Nascuda a París en una família d'artesans (el seu pare treballava en el bronze, mentre que la seva mare era capellera), Meurent va començar a fer de model als setze anys per guanyar-se la vida. I també tocava la guitarra als cafès que freqüentaven els intel·lectuals i artistes de Paris. Meurent també tocava el violí, va arribar a fer classes de tots dos instruments i va cantar en cafè-concerts.[4]
Model per a pintors
[modifica]Es va iniciar com a model a l'estudi de Thomas Couture i potser va estudiar art.[5] Va modelar per primera vegada per a Manet el 1862, en concret per a la seva pintura La cantant de carrer.[6] Es destacava sobretot per la seva petita estatura, cosa que li va valer el sobrenom de «la crevette» (la gambeta) i pel seu cabell vermell, que es mostra molt brillant a l'aquarel·la de Manet Olympia, que s'exposa al Museu del Louvre.[7]
El nom de Meurent es manté per sempre associat a les obres mestres de Manet de 1863 El dinar campestre i Olympia, que inclouen retrats nus d'ella. Però també modelà per a Edgar Degas i el pintor belga Alfred Stevens, tots dos íntims amics de Manet. Es diu que la seva relació amb Stevens va ser particularment estreta.
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/21/Victorine-Louise_Meurent_%281844_%E2%80%93_1927%29.jpg/163px-Victorine-Louise_Meurent_%281844_%E2%80%93_1927%29.jpg)
Manet va continuar utilitzant Meurent com a model fins a principis de la dècada de 1870, quan va començar a prendre classes d'art i es va sentir interessada per l'estil de pintura més acadèmica, al qual ell s'oposava. L'últim quadre de Manet en què Meurent apareix és Gare Sant-Lazare (que cal no confondre amb la pintura de Monet del mateix nom), pintat el 1873, el qual és sovint esmentat com The Railway (El Ferrocarril).[5]
Al llarg de la dècada de 1880 continuà modelant per a Norbert Goeneutte, un artista més conegut pels seus aiguaforts, i per a Toulouse-Lautrec, que va arribar a presentar-la com a «Olympia».[5]
Carrera com a pintora
[modifica]El 1875 Meurent va començar a estudiar amb el retratista francès Étienne Leroy.[6] L'any següent, Meurent presentava per primer cop treballs propis al Saló de París, que van ser acceptats,[8] mentre que l'obra presentada per Manet va ser rebutjada pel jurat, aquell any. Bourgeoise de Nuremberg au XVIe siècle, l'entrada de Meurent a l'Académie des Pretendents-Arts de 1879, va ser penjada a la mateixa sala que l'entrada de Manet.[9] Obra de Meurent també va ser inclosa a les exposicions de 1885 i 1904. En total, Meurent va exposar al Saló sis vegades.[5]
Meurent va ser introduïda a la Société des Artistes Français el 1903, amb el suport de Charles Hermann-Leon i Tony Robert-Fleury, el fundador de la Société. Cap al 1906, Meurent havia marxat de París cap a Colombes, on visqué amb una dona anomenada Marie Dufour durant la resta de la seva vida. Meurent morí el 17 de març de 1927.[6]
Obra
[modifica]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d5/Le_jour_des_rameaux.jpg/220px-Le_jour_des_rameaux.jpg)
Es creia que tota la seva obra s'havia perdut, però se'n conserva un quadre, de Meurent, Le Jour des Rameaux o Palmell de diumenge, que va ser recuperada el 2004 i ara s'exposa al Museu de Colombes.
-
La cantant de carrer, Museu de Belles Arts de Boston, 1862
-
Olympia, Musée d'Orsay. 1863
-
Dona amb Lloro, Museu Metropolità d'Art de Nova York. 1866
-
La guitarrista, Hill-Stead Museum, Farmington, Connecticut.1866
-
El Joc de croquet, Städel Museu, Frankfurt del Main.1873
-
El Ferrocarril (Le Chemin de fer), National Gallery of Art, Washington DC. 1873
En l'obra d'Alfred Stevens
[modifica]-
The Parisian Sphinx, San Diego Museum of Art. 1870
Referències
[modifica]- ↑ Fané, Lourdes. «Victorine Meurent, la modelo enigmática.» (en castellà). Manifiesto de Arte, 23-03-2020. [Consulta: 8 febrer 2022].
- ↑ Abdala, Verónica. «¿Prostituta o artista influyente? Victorine Meurent, la enigmática modelo y musa de Edouard Manet» (en castellà), 01-11-2021. [Consulta: 8 febrer 2022].
- ↑ Main, V. R. «V R Main on the truth behind Manet's favourite model, Victorine Meurent» (en anglès). The Guardian, 02-10-2008. [Consulta: 8 febrer 2022].
- ↑ «Victorine Meurent: de musa de Manet a pintora impresionista». AZperiodistas.com. [Consulta: desembre 2019].
- ↑ 5,0 5,1 5,2 5,3 Jimenez, Jill Berk. Dictionary of Artist's Models. Londres: Routledge, 2001, p. 372.
- ↑ 6,0 6,1 6,2 Summers, Claude J. The Queer Encyclopedia of the Visual Arts. Cleis Press, 2004.
- ↑ Ross King, The Judgement of Paris, p.37
- ↑ Dictionnaire général des artistes de l'École française depuis l'origine des arts du dessin jusqu'à nos jours : architectes, peintres, sculpteurs, graveurs et lithographes. p.80 Gallica BnF
- ↑ Salon des artistes français 1879, no.2128; Gallica BnF
Bibliografia
[modifica]- Friedrich, Otto. Olympia: Paris en l'Edat de Manet, Nova York: Touchstone, 1993.
- Lipton, Eunice. Àlies Olympia. ISBN 0-8014-8609-2. 1992.
- Principal, V R. Una Dona Sense Roba Damunt. London: Delancey Premsa, 2008. ISBN 978-0-9539119-7-4. 2008.
- Seibert, Margaret Mary Armbrust. 1986. Una Biografia de Victorine-Louise Meurent i La seva Funció en l'Art d'Édouard Manet. Diss. L'Ohio Estatal U., 1986.
Enllaços externs
[modifica]- The Naked Truth, by V R Main
- Salon 1885, № 1755
- Société des artistes français Salon 1904, № 1264
- Le Butlletí de la vie artistique, 1921/05/15 (Un2,N10), p. 297; Gallica BnF
- La Vie parisienne: la vil le et le théâtre : 1884 (à 1889) / par Parisis (Emile Blavet), p. 122; Gallica BnF Le Figaro (París. 1854), 1884/03/02 (Numéro 62), p. 1; Gallica BnF
- L'Hôtel Drouot et la curiosité en 1883-1884, p. 173; Gallica BnF