Giuseppe Sammartini
Ez a szócikk nem tünteti fel a független forrásokat, amelyeket felhasználtak a készítése során. Emiatt nem tudjuk közvetlenül ellenőrizni, hogy a szócikkben szereplő állítások helytállóak-e. Segíts megbízható forrásokat találni az állításokhoz! Lásd még: A Wikipédia nem az első közlés helye. |
![]() |
Ez a szócikk vagy szakasz lektorálásra, tartalmi javításokra szorul. |
Giuseppe Sammartini | |
Született | Giuseppe Francesco Gaspare Melchiorre Baldassare Sammartini 1695. január 6.[1][2][3][4][5] Milánó[6][7] |
Elhunyt | 1750. november (55 évesen)[8] London[7] |
Állampolgársága | Milánói Hercegség |
Szülei | Alexis Saint-Martin |
Foglalkozása | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Giuseppe Francesco Gaspare Melchiorre Baldassare Sammartini más néven Gioseffo, S Martini, St Martini, San Martini, San Martino, Martini, Martino; (Milánó, 1695. január 6. – London, 1750. november) olasz zeneszerző és oboaművész a késő barokk korában. és a korai klasszikus korszak. Bár Milánóból származott, szakmai életének nagy részét Londonban és Frigyes walesi hercegnél töltötte. Volt egy öccse is, Giovanni Battista Sammartini, aki szintén neves zeneszerző lett
Magánélet
[szerkesztés]Giuseppe Sammartini Milánóban, Olaszországban született. Giuseppe oboa leckéket vett francia apjától, Alexis Saint-Martintól. Bár Giuseppe Milánóban született, sikereit Európa más részein érte el. Első útja Brüsszelbe vezetett, onnan Londonba utazott, ahol élete hátralévő részét leélte. Giuseppe 1728. február 13-án visszatért Milánóba nővére, Madalena házasságára. 1728 júliusában Giuseppe is Brüsszelbe utazott tanítványával, Gaetano Parentivel.
Előadó
[szerkesztés]Sammartini kivételesen képzett oboaművész volt. Tudott furulyázni, ahogy az akkoriban szokás volt. Mielőtt Londonba költözött, 1717 körül a milánói San Celso oboaművésze volt. Ezt követően 1720-ban a Teatro Regio Ducale oboaművésze lett. Londonban még a "legnagyobb oboaművészként" szerzett hírnevet. Olyan helyeken lépett fel, mint a Lincoln's Inn Fields, a Hickford's Room, a Castle koncertjei és a The King's Theatre operazenekarában. Giuseppe oboaművészként hihetetlenül sikeres volt, és jelentősen előrelépett az oboajáték szintjén. Giuseppe időnként még az oboát is képes volt hangosan megszólaltatni. Egyik legjelentősebb tanítványa az angol Thomas Vincent volt.
Zeneszerző
[szerkesztés]Jól ismerte az ellenpontozás és a megfelelő harmónia módszereit. Ez korának igen képzett zeneszerzőjévé tette. Giuseppe egyik első publikált gyűjteménye egy 12 triószonátából álló sorozat volt. Londonban adta ki a Walsh & Hare. Sammartini zeneszerzői karrierje akkor haladt előre, amikor felvették a walesi herceg, Frigyes és felesége, Auguszta zenei mesterévé. 1736-tól 1750-ben bekövetkezett haláláig dolgozott nekik és gyermekeiknek. Amíg a családnak dolgozott, Sammartini sok művet szentelt a család különböző tagjainak. 12 szonátája op. 1-et Frigyesnek szenteltek, és 12 trióját op. 3 Augustának. Sammartini egyértelműen nagyon ragaszkodott ehhez a családhoz, e csodálatos gyűjteményektől kezdve az egyszerű születésnapi dallamokig mindent írt a gyerekeknek.
Sammartini kamarazenéjének nagy részét élete során rendszeresen játszották és publikálták. Sok Sammartini által írt versenymű és nyitány azonban csak a halála után jelent meg, de aztán széles körben elfogadottá vált, még jobban, mint más olasz zeneszerzők, például Corelli.
Zenei stílus
[szerkesztés]Bár Sammartini későbbi barokk stílusban írt, sok klasszikus elemet is beépített. Sammartini zeneszerzőként előre gondolkodott, sőt olyan ötleteket is alkalmazott, mint a gáláns stílus és a Sturm und Drang (a szélsőséges és viharos érzelmek gondolata). Sammartininek más, egyértelműen előrelátó zenei irányzatai is voltak. Példa erre néhány versenyművének és szimfóniájának tételszáma.
Elsősorban instrumentális zeneszerzőként Sammartini jelentős mennyiségű szólószonátát írt. Professzionális hangszerének köszönhetően ezek közül a szonáták közül sokat fuvolára, furulyára és oboára írtak. Egyik sajátos idiómája az volt, hogy egy szonátát lassú tétellel indított. Nagyobb zenekari műveiben gyakran négy-öt tétel szerepelt lassú átmeneti tételekkel. Giuseppe Sammartini volt az egyik első zeneszerző, aki billentyűs versenyműveket írt Angliában, így korában rendkívül nagy hatású zeneszerzővé vált.
Művek
[szerkesztés]24 szonáta lemezre és basszusgitárra, 30 trió furulyára vagy hegedűre, 24 concerti grossi, 4 billentyűs versenymű, oboaverseny, 16 nyitány, néhány csellószonáta, néhány fuvoladuett.
Sammartini egyik leghíresebb darabja F-dúr hangversenye, hangrögzítőre, vonósokra és kontinuóra. Műveinek katalógusát (amelyet a "GSM" jelről lehet felismerni) 2020-ban készített B. Laurent.
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Integrált katalógustár (német nyelven). (Hozzáférés: 2014. május 2.)
- ↑ Francia Nemzeti Könyvtár: BnF források (francia nyelven). (Hozzáférés: 2015. október 10.)
- ↑ Encyclopædia Britannica (angol nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ SNAC (angol nyelven). (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ International Music Score Library Project. (Hozzáférés: 2017. október 9.)
- ↑ Integrált katalógustár (német nyelven). (Hozzáférés: 2014. december 15.)
- ↑ a b Archivio Storico Ricordi
- ↑ Grove Music Online (angol nyelven). Oxford University Press