Szádeczky-Kardoss Gyula
Szádeczky-Kardoss Gyula | |
![]() | |
Életrajzi adatok | |
Született | 1860. december 30.![]() |
Elhunyt | 1935. november 7. (74 évesen)![]() |
Sírhely | Házsongárdi temető |
Ismeretes mint | geológus |
Nemzetiség | ![]() |
Gyermekek | Szádeczky-Kardoss Elemér |
Pályafutása | |
Szakterület | földtan, mineralógia |
Munkahelyek | |
Kolozsvári Magyar Királyi Ferenc József TE | nyilvános rendes tanár, dékán, rektor |
![]() A Wikimédia Commons tartalmaz Szádeczky-Kardoss Gyula témájú médiaállományokat. |
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b5/Sz%C3%A1deczky-Kardoss_Gyula_gy%C3%A1szjelent%C3%A9se.jpg/260px-Sz%C3%A1deczky-Kardoss_Gyula_gy%C3%A1szjelent%C3%A9se.jpg)
Szádecsnei Szádeczky-Kardoss Gyula (Pusztafalu, 1860. december 30. – Kolozsvár, 1935. november 7.) erdélyi magyar geológus, mineralógus, egyetemi tanár, Szádeczky-Kardoss Lajos öccse.
Élete
[szerkesztés]Édesapja szádecsnei Szádeczky Sámuel (1824–1894), evangélikus református lelkész, az 1848-as szabadságharc tüzérhadnagya,[1] édesanyja ivanóczi Kanócz Jeanette (1836-1914) volt.[2]
A Budapesti Tudományegyetemen Szabó József professzortól geológiát tanult mint természetrajz-kémia szakos hallgató. Miután befejezte egyetemi tanulmányait, a földtani tanszék tanársegédje lett.
Állami ösztöndíjasként az 1889/1890-es tanévet Franciaországban töltötte el. Itt Foudre professzor mellett a College de France laboratóriumában munkálkodott. Innen hazatérvén jelentős számú cikke jelent meg különböző folyóiratok hasábjain elsősorban a Tokaji-hegység és a Zempléni-szigethegység földtani-kőzettani viszonyairól, de az ország más részeiről is. Később a kőzettan területének magántanára lett.
1896-ban kinevezték a kolozsvári egyetem ásvány- és földtani tanszékére nyilvános rendes tanárnak. Több évi munkájába telt a tanszék berendezéseinek és több mint 20 ezer darabból álló gyűjteményének átköltöztetése.
Szoros nemzetközi kapcsolatot tartott fenn több olasz és francia kollégájával, valamint Murgoci és Mrazec román professzorokkal is. A Déli-Kárpátok déli román és északi magyar részét 1907-ben járták be magyar és román hallgatókkal közösen. Rendszeresen részt vett nemzetközi kongresszusokon, 1897-ben Szentpéterváron, 1900-ban Párizsban. Stockholmban a kongresszus egyik alelnöke, 1926-ban a madridi, 1929-ben a pretoriai kongresszuson is jelen volt.
Négyszer volt dékán, az 1899/1900-as, az 1907/1908-as, az 1913/1914-as, valamint az 1919/1920-as tanévekben. 1911/1912-ben az egyetem rektora volt.
1914. április 9.-én I. Ferenc József magyar király bátyjával, Szádeczky-Kardoss Lajossal együtt, újabb előnevet és címert adományozott, egyben megengedte a "Szádeczky" vezetéknevét "Szádeczky-Kardossá" változtatását.[3]
Az első világháborút követően Erdélyben, Kolozsváron maradt, így a Román Földtani Intézet főgeológusaként tovább dolgozhatott egészen haláláig. Ezt a kivételes bánásmódot Popescu-Voiteṣti-nek, tanszéki román utódjának köszönhette, aki nagyra becsülte szaktudását.
Az Erdélyi Kárpát-Egyesület útjelző bizottságának tagja (1897), majd választmányi tagja (1898-1909), valamint a kerékpáros osztály alelnöke (1898-).
Munkássága
[szerkesztés]Legfőbb kutatási területei a Bihar-hegység és a Vlegyásza, valamint azok földtana, tektonikája és kőzetei voltak. Ezekből a témakörökből 25 értekezése készült el. Élete utolsó tíz évében a Kelemen-havasokat és a Hargitát térképezte. Míg elődje, Koch Antal, főleg az Erdélyi-medencével foglalkozott, ő sokat tett Erdély nyugati határhegységei, magmás előfordulásai, felszíni és fedett vulkáni tufái megismerése érdekében.
Művei
[szerkesztés]Főbb művei a következők:
- Adatok az Erdélyi-medence tektonikájához, 1913
- Tufatanulmányok Erdélyben I.-II.-III., Kolozsvár, 1914-1917
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ familysearch.org - Szádeczky Sámuel gyászjelentése
- ↑ Szadeczky Sámuelné Kanócz Jeanette gyászjelentése
- ↑ K 19 - Király Személye Körüli Minisztérium Levéltára - Királyi könyvek - 73. kötet - 106 - 108. oldal
Források
[szerkesztés]- Szádeczky-Kardos Gyula Dr. Magyar Természetbarát Szövetség, 2006. szeptember 11. [2010. december 4-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2010. december 23.)
- Magyar életrajzi lexikon II. (L–Z). Főszerk. Kenyeres Ágnes. Budapest: Akadémiai. 1969.
További irodalom
[szerkesztés]- Balogh Ernő: Dr. Szádeczky-Kardoss Gyula. (Kolozsvár, 1936.)