Голда Меир
Голда Меир | |||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
![]() Голда Меир | |||||||||||||
Лични подаци | |||||||||||||
Датум рођења | 3. мај 1898. | ||||||||||||
Место рођења | Кијев, Руска Империја | ||||||||||||
Датум смрти | 8. децембар 1978.80 год.) ( | ||||||||||||
Место смрти | Јерусалим, Израел | ||||||||||||
Универзитет | University of Wisconsin–Milwaukee | ||||||||||||
Политичка каријера | |||||||||||||
Политичка странка | Радничка странка Израела | ||||||||||||
|
Голда Меир (хебр. גולדה מאיר, арап. جولدا مائير; Кијев, 3. мај 1898 — Јерусалим, 8. децембар 1978)[1][2][3][4] била је израелски политичар Меир је била четврти премијер Израела, од 17. марта 1969. до 1974.[5]
Рођена као Голда Мабовиц, у Кијеву, Русија (сада у Украјини), емигрирала је са породицом у Милвоки, Висконсин, 1906. године. Тамо је завршила учитељски факултет, и предавала у јавним школама. Учланила се у Поале Цион (Ционистичка радничка организација) 1915. и емигрирала у Палестину, са својим мужем, Морисом Мајерсом, 1921. Он је умро 1951. Она је преузела хебрејско име Меир, 1956.
Преселила се у Тел Авив 1924, где је радила у разним службама, пре него што је изабрана у Кнесет 1949. Била је министар рада (1949—1956), и министар спољних послова (1956—1966).[6][7]
Пошто је постала премијер,[8] након смрти Левија Ешкола, њена влада је била потресана трвењима унутар владајуће коалиције, и озбиљним питањима у вези погрешних стратешких процена, и укупног мањка вођства, који су резултовали неочекиваним Јом Кипурским ратом. Голда Меир је поднела оставку, и наследио ју је Јицак Рабин.[9][10]
Голда Меир је умрла у Јерусалиму, где је и сахрањена на гробљу на планини Херцл.[11]
Младост
[уреди | уреди извор]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/88/Golda_Meir-Y.jpg/220px-Golda_Meir-Y.jpg)
Голда Мабович је рођена у јеврејској породици[12] у центру Кијева,[13] Руског царства (данашња Украјина) 3. маја 1898. од мајке Блум Нејдич (умрла 1951) и Моше Мабовича (умро 1944), столара. Меир је у својој аутобиографији написала да су њена најранија сећања била како њен отац закива улазна врата као одговор на гласине о скором погрому. Имала је две сестре, Шејну (1889–1972) и Ципке (1902–1981), као и још петоро браће и сестара који су умрли у детињству. Посебно је била блиска са Шејном.
Моше Мабовић је отишао да нађе посао у Њујорку 1903. године.[14] У његовом одсуству, остатак породице се преселио у Пинск да се придружи породици њене мајке. Године 1905, Моше се преселио у Милвоки, Висконсин, у потрази за боље плаћеним послом, и нашао запослење у радионицама локалне железничке станице. Следеће године је уштедео довољно новца да доведе своју породицу у Сједињене Државе.
Голдина мајка Блум Мабович водила је продавницу на северној страни Милвокија, где је до своје осме године Голда била задужена да надгледа радњу када је њена мајка ишла на пијацу по залихе. Голда је похађала школу Четврте улице (сада Школа Голда Меир) од 1906. до 1912. Као лидер од малих ногу, она је организовала прикупљање средстава за плаћање уџбеника за своје другове из разреда. Након што је основала Америчко друштво младих сестара, изнајмила је салу и заказала јавни састанак за тај догађај. Матурирала је као најбољи ђак своје класе.
Са 14 година студирала је у Средњој школи Северне дивизије и радила са пола радног времена. Њени послодавци су били Шустерова робна кућа и Јавна библиотека Милвокија.[15][16] Њена мајка је желела да Голда напусти школу и да се уда, али је она то одбила. Купила је карту за воз до Денвера у Колораду и отишла да живи са својом удатом сестром Шејном Корнголд. Корнголдови су одржавали интелектуалне вечери у свом дому, где је Меир била изложена дебатама о ционизму, књижевности, праву гласа жена, синдикализму и још много тога. У својој аутобиографији, написала је: „У мери у којој су моја сопствена будућа уверења била обликована и добила форму ... те ноћи испуњене причама у Денверу играле су значајну улогу“. У Денверу је упознала и Мориса Мејерсона (такође „Маерсона“; 17. децембар 1893, Чикаго, Илиноис, САД – 25. мај 1951, Израел), сликара билборда, за кога се касније удала 24. децембра 1917.[17]
Повратак у Милвоки, ционистички активизам и учење
[уреди | уреди извор]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a1/1914_Golda_in_Milwaukee.jpg/170px-1914_Golda_in_Milwaukee.jpg)
Године 1913. Голда се вратила у средњу школу Северне дивизије, и матурирала је 1915. Док је била тамо, постала је активни члан омладинских Радника Зиона, организације која је касније постала Хабоним, омладински покрет лабуристичког ционизма. Говорила је на јавним скуповима и прихватила социјалистички ционизам.[18]
Похађала је учитељску школу Државна учитељска школа Милвокија (сада Универзитет Висконсин-Милвоки) 1916. године. Године 1917, похађала је Фокс школу на јидишу у Милвокију. Док је била у тој школи, дошла је ближе у контакт са идеалима лабуристичког ционизма. Године 1913, ступила је у романтичну везу са Морисом Мејерсоном (Маерсон). Она је била посвећени лабуристички циониста, а он посвећени социјалиста.[19] Током овог периода, такође је радила са пола радног времена у Јавној библиотеци Милвокија.
Када су се Голда и Морис венчали 1917. године, насељавање у Палестини био је њен предуслов за брак. Голда је намеравала да одмах имигрира,[20][21] али су њени планови поремећени када су све трансатлантске путничке услуге отказане због уласка Сједињених Држава у Први светски рат.[22] Своју енергију је уложила у активности Радника Зиона.[23] Убрзо након њиховог венчања, она је кренула у кампању прикупљања средстава за Раднике Зиона која ју је одвела широм Сједињених Држава. Пар се преселио у Палестину 1921, заједно са њеном сестром Шејном, и придружио се кибуцу.[19]
Меир је изјавила 1975. године у издању своје аутобиографије Мој живот
Мислим да то није само ствар верских обреда и праксе. За мене, бити Јеврејин значи и увек је значило бити поносан што сам део народа који је задржао свој посебан идентитет више од 2.000 година, са свим болом и мукама које су му нанете.[24]
Културно се снажно идентификовала са јудаизмом, али је била атеиста у религиозном погледу.[25][26][27] Познато је да је она изјавила: „Ја верујем у јеврејски народ, а јеврејски народ верује у Бога“.[28]
Објављени радови
[уреди | уреди извор]- This Is Our Strength (1962) – Golda Meir's collected papers
- My Father's House (1972)
- My Life (1975). Putnam. Meir, Golda (1975). My Life. Putnam. ISBN 0-399-11669-9.
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ „Meir”. Collins English Dictionary. HarperCollins. Приступљено 26. 6. 2019.
- ^ „Meir, Golda”. Oxford Dictionaries. Oxford University Press. Приступљено 26. 6. 2019.
- ^ „Meir”. Merriam-Webster Dictionary. Приступљено 26. 6. 2019.
- ^ „Golda Meir: An Outline of a Unique Life: A Chronological Survey of Gola Meir's Life and Legacy”. The Golda Meir Center for Political Leadership (Metropolitan State University of Denver). Приступљено 20. 2. 2014. Reference on name pronunciation (see "1956").
- ^ „Golda Meir | Biography & Facts”. Encyclopedia Britannica (на језику: енглески). Приступљено 2021-02-04.
- ^ Golda Meir becomes Israeli Prime Minister, History Today
- ^ Golda Meir, a BBC News profile.
- ^ „Израелска челична дама, Голда Меир”. Медиас. Приступљено 24. 01. 2018.
- ^ Colin Shindler, (2013). A history of modern Israel. Cambridge University Press. стр. 144..
- ^ Francine Klagsbrun, Lioness: Golda Meir and the Nation of Israel. 2017. стр. 639—661..
- ^ Yitzhak Shargil and Gil Sedan. "State Funeral Will Be Held Tuesday for Golda Meir Who Died Friday at the Age of 80." Jewish Telegraphic Agency December 11, 1978.
- ^ „Golda Meir becomes Israeli Prime Minister | History Today”. www.historytoday.com. Приступљено 2021-04-26.
- ^ Костюк, Богдана (21. 2. 2021). „"Мати Ізраїлю" з Києва: 120 років від дня народження Ґолди Меїр”. Радіо Свобода (на језику: украјински). Приступљено 2021-05-27.
- ^ „Golda Meir's American Roots”. Ajhs.org. Архивирано из оригинала 26. 4. 2011. г. Приступљено 27. 6. 2016.
- ^ Jim Higgins (27. 11. 2017). „Author recounts Golda Meir's career as a leader, which began as a schoolgirl in Milwaukee”. Milwaukee Journal Sentinel. Приступљено 27. 11. 2017.
- ^ „Goldie Mabowehz (Golda Meir), from the Milwaukee Public Library to Prime Minister of Israel”. Milwaukee Public Library. 15. 3. 2017. Приступљено 27. 11. 2017.
- ^ Golda Meir: An Outline Of A Life Metropolitan State College of Denver, mscd.edu; accessed November 22, 2015.
- ^ „Golda Meir”. Jewish Virtual Library (на језику: енглески). Приступљено 8. 12. 2017.
- ^ а б „Golda Meir (1898–1978)” (на језику: енглески). University of Wisconsin-Milwaukee. Приступљено 8. 12. 2017.
- ^ „"Aliyah": The Word and Its Meaning”. 15. 05. 2005. Архивирано из оригинала 19. 12. 2009. г. Приступљено 29. 04. 2013.
- ^ Rosenzweig, Rafael N. (1989). The Economic Consequences of Zionism. E.J. Brill. стр. 1. ISBN 9-004091-47-5. „Zionism, the urge of the Jewish people to return to Palestine, is almost as ancient as the Jewish diaspora itself. Some Talmudic statements ... Almost a millennium later, the poet and philosopher Yehuda Halevi ... In the 19th century ...”
- ^ Legacy Staff (7. 10. 2015). „Golda Meir: 10 Facts”. Legacy.com. Приступљено 6. 4. 2021.
- ^ Burkett 2008, стр. 37.
- ^ Golda Meir (1975). My Life. Weidenfeld & Nicolson. стр. 459. ISBN 0860073947.
- ^ Meotti, Giulio (21. 4. 2011). A New Shoah: The Untold Story of Israel's Victims of Terrorism. ReadHowYouWant.com. стр. 147. ISBN 9781459617414.. "Even atheist and socialist Israelis like David Ben-Gurion, Moshe Dayan, and Golda Meir were marked by the stories and legends of King David and the prophets. In other words, their lives had been shaped by Hebron."
- ^ Fischer, Raymond Robert. Israel My Inheritance: Persecuted Messianic Jews Cry Out for Justice and Reform. Lake Mary: Creation House, 2011. Print.
- ^ See Emma Goldman, "The Philosophy of Atheism", in Christopher Hitchens, ed. The Portable Atheist. Philadelphia: Da Capo Press. 2007. стр. 129—133.; Golda Meir is quoted by Jonathan Rosen in "So Was It Odd of God?", The New York Times, December 14, 2003.
- ^ Rosen, Jonathan (14. 12. 2003). „So Was It Odd of God?”. The New York Times. Приступљено 22. 12. 2018. „He seems to subscribe to Golda Meir's observation: 'I believe in the Jewish people, and the Jewish people believe in God.' ”
Литература
[уреди | уреди извор]- Rosenzweig, Rafael N. (1989). The Economic Consequences of Zionism. E.J. Brill. стр. 1. ISBN 9-004091-47-5. „Zionism, the urge of the Jewish people to return to Palestine, is almost as ancient as the Jewish diaspora itself. Some Talmudic statements ... Almost a millennium later, the poet and philosopher Yehuda Halevi ... In the 19th century ...”
- Avner, Yehuda (2010). The Prime Ministers: An Intimate Narrative of Israeli Leadership. Toby Press. ISBN 978-1-59264-278-6. OCLC 758724969.
- Burkett, Elinor (2008). Golda Meir: The Iron Lady of the Middle East. Gibson Square. ISBN 978-1-906142-13-1.
- Meron Medzini (2018). „Golda Meir – A Forty Year Perspective”. Israel Studies. 23: 73. doi:10.2979/israelstudies.23.1.04.
- Agrees, Elijahu (1969). Golda Meir: Portrait of a Prime Minister. Sabra Books. ISBN 0-87631-020-X.
- Kathrin Bachleitner (2018). „Golda Meir and Bruno Kreisky – A Political and Personal Duel”. Israel Studies. 23: 26. doi:10.2979/israelstudies.23.1.02.
- Fallaci, Oriana (1976). Interview With History. Houghton Mifflin. ISBN 0-395-25223-7.
- Klagsbrun, Francine (2017). Lioness: Golda Meir and the Nation of Israel. Schocken Books. ISBN 978-0-80524-237-9., a standard scholarly biography; excerpt
- Pnina Lahav (2018). „"A Great Episode in the History of Jewish Womanhood": Golda Meir, the Women Workers' Council, Pioneer Women, and the Struggle for Gender Equality”. Israel Studies. 23: 1. doi:10.2979/israelstudies.23.1.01.
- Martin, Ralph G. (1988). Golda Meir: The Romantic Years. Ivy Books. ISBN 0-8041-0536-7., popular online
- Meir, Menahem (1983). My Mother Golda Meir: A Son's Evocation of Life With Golda Meir. Arbor House Publishing Company. ISBN 0-87795-415-1.
- Medzini, Meron (2017). Golda Meir: A Political Biography. ISBN 3110487349. excerpt; a stamdard scholarly biography
- Medzini, Meron (2020). Golda Meir: A Reference Guide to Her Life and Works. ISBN 1538122871. excerpt
- Skard, Torild (30. 7. 2014). „Golda Meir”. Women of power: Half a century of female presidents and prime ministers worldwide. Bristol: Policy Press. ISBN 978-1-44731-578-0.
- Steinberg, Blema S (2008). Women in power: The personalities and leadership styles of Indira Gandhi, Golda Meir, and Margaret Thatcher. McGill-Queen's Press-MQUP..
- Syrkin, Marie (1969). Golda Meir: Israel's Leader
. Putnam., highly flattering
- Syrkin, Marie (1963). Golda Meir: Woman with a Cause.
- Tsoref, Hagai (2018). „Golda Meir's Leadership in the Yom Kippur War.” (PDF). Israel Studies. 23 (1): 50—72. Архивирано из оригинала (PDF) 03. 09. 2021. г. Приступљено 23. 07. 2022.
- Weitz, Yechiam (2011). „Golda Meir, Israel's Fourth Prime Minister (1969–74)”. Middle Eastern Studies. 47 (1): 43—61. JSTOR 27920340. doi:10.1080/00263206.2011.535675.
- Schmidt, Sarah (2004). „Hagiography in the Diaspora: Golda Meir and Her Biographers”. American Jewish History. 92 (2): 157—188. JSTOR 23887352. doi:10.1353/ajh.2006.0017.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- Информација о њеном гробу
- Golda Meir at the Israeli Ministry of Foreign Affairs
- Meir, Golda (née Mabovitch; 1898–1978) at the Jewish Agency For Israel
- Women's International Center
- The short film Golda Meir Interview (Reel 1 of 2) (1973) is available for free download at the Internet Archive
- The short film Golda Meir Interview (Reel 2 of 2) (1973) is available for free download at the Internet Archive
- Video Lecture on Golda Meir by Dr. Henry Abramson
- Prime Minister Golda Meir, Exhibition in the IDF&Defense establishment archives Архивирано 2020-03-29 на сајту Wayback Machine
- Golda Meir Personal Manuscripts, Shapell Manuscript Foundation
- The Golda Meir Mount Carmel International Training Center (MCTC) – established in 1961 to assist in the training of women engaged in community work in the newly emerging states in Africa and Asia