Ани Илков
Ани Илков | |
български поет и литературен историк | |
Роден | |
---|---|
Националност | ![]() |
Учил в | Софийски университет |
Литература | |
Жанрове | стихотворение, памфлет, драма |
Дебютни творби | „Любов към природата“ (1989) |
Известни творби | „Изворът на грознохубавите“ (1994) |
Награди | „Златната метафора“ (2004) „Перото“ (2015) „Николай Кънчев“ (2015) |
Повлиян | Константин Павлов, Александър Геров[1] |
Научна дейност | |
Област | История на литературата |
Работил в | Софийски университет |
Публикации | „Несъвършеният гений. Книга за Константин Павлов“ (2010) |
Семейство | |
Деца | 1 |
Ани Илков е български поет и литератор.[2]
Биография
[редактиране | редактиране на кода]Ани[3] Илков е роден на 11 януари 1957 в с. Ружинци. Учи в родното си село и в английската гимназия във Видин.
Завършва българска филология в Софийския университет, където по-късно – след около година работа в металургичния комбинат в Кремиковци – става преподавател по възрожденска, а после и по българска литература от първата половина на 20 век.
Бил е гостуващ лектор по български език и литература във Великобритания (1997 – 1999, 2010 – 2013) и Индия (2006 – 2007).
Член на журито на националната награда за съвременна българска художествена проза „Хеликон“ през 2011 г.[4]
Член на журито на националната награда за поезия „Иван Николов“ за 2010 г.[5] и 2012 г.[6][7]
Женен, с една дъщеря.
Творческа дейност
[редактиране | редактиране на кода]По произведения на Ани Илков, Георги Господинов и Калин Янакиев Театрална работилница „Сфумато“ (под режисурата на Иван Добчев и с Деян Донков в главната роля) прави през 2002 г. представлението „Роден във Ветил“.
За кратко е заместник главен редактор на в-к „Литературен форум“. Един от основателите на „Литературен вестник“.
От възникването на седмичника „Седем“ през 2004 г. до заминаването си за Индия е колумнист на изданието (страници 4 – 5, рубрика „Защо се случи“).
Награди
[редактиране | редактиране на кода]- Годишна награда на Издателско ателие „Аб“ „Златната метафора“ (2004)[8][9]
- Награда „Перото“ (2015, за стихосбирката „Подготовка за напускане на сърцето“)., [10]
- Награда „Николай Кънчев“ (2015, за стихосбирката „Подготовка за напускане на сърцето“).[11]
Библиография
[редактиране | редактиране на кода]Поезия
[редактиране | редактиране на кода]- „Любов към природата“ (1989)
- „Поля и мостове“ (1990)
- „Любовници“ (1991)
- „Изворът на грознохубавите“ (1994) (ISBN 954-426-053-6).[12]
- „Етимологики“ (1996) (двуезично издание на български и английски) (ISBN 954-491-016-6).[13]
- „Зверовете на Август“ (1999) (ISBN 954-426-222-9).[14][15]
- „Мала АЗиЯ на Душата“ (2004) (ISBN 954-737-429-X).
- „Събрано“ (2011) (ISBN 978-954-491-711-6).[16], [17], [18]
- „Подготовка за напускане на сърцето“ (2015) (ISBN 978-954-07-3913-7).[19][20][21]
- „До края на смъртта“ (2023)[22][23][24][25][26]
Публицистика
[редактиране | редактиране на кода]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/69/Ani_Ilkov_-_Pohishtenieto_na_Bylgaria.jpg/220px-Ani_Ilkov_-_Pohishtenieto_na_Bylgaria.jpg)
- „Похищението на България. Политически памфлети (2002 – 2009)“, София: Издателство „Жанет 45“, 2014. (ISBN 978-619-186-042-5).[27][28][29]
Драматически произведения
[редактиране | редактиране на кода]- „Bulgaria Limited (пиеса за четене)“, сп. „Сезон“, лято 2002.[30]
Монографии
[редактиране | редактиране на кода]- „Несъвършеният гений. Книга за Константин Павлов“. С.: Полис, 2010. (ISBN 978-954-796-031-2).[31]
- „CHIASMUS (Възрожденска културна идиоматика: ХІХ и ХХ век)“, София: УИ „Св. Климент Охридски“, 2014 (ISBN 978-954-07-3654-9).[32]
Анкети
[редактиране | редактиране на кода]- Боряна Владимирова, „Сеч и меланхолия. Литературна анкета с Ани Илков“. С.: Издателски център „Боян Пенев“, 2022. (ISBN 9786197372458)
Бележки
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ „Поетичните траектории на Ани Илков“ (разговор с Ани Илков), видео, БНТ, Денят започва с култура, 22 февруари 2017 г., 12 мин.
- ↑ „Гл.ас. Ани Илков Илиев“, „Видински алманах“.
- ↑ Ани е характерна за Северозападна България нейотирана форма на името Яни, което от своя страна произхожда от Йоан.
- ↑ Жури на наградата Хеликон 2011 Архив на оригинала от 2016-04-21 в Wayback Machine., официален сайт на награда Хеликон.
- ↑ Екатерина Йосифова е новият носител на наградата Иван Николов 2010, сайт на издателство Жанет-45.
- ↑ Официално връчване на национална награда за поезия „Иван Николов“, сайт на издателство Жанет-45.
- ↑ Пламен Дойнов е носителят на наградата „Иван Николов“ за 2012 г. Архив на оригинала от 2015-04-02 в Wayback Machine., ЛиРа, 21 декември 2012 г.
- ↑ „На 12 февруари в серията „Творци на живо“ на Анго Боянов и НДК участва поетът Ани Илков“, в. „Култура“, бр. 7 – 8, 20 февруари 2004 г.
- ↑ „Ани Илков получи годишната награда за поезия „Златна метафора“, slovesa.net, 19 май 2004 г.
- ↑ Борис Христов с „Перото“ за цялостен принос, ploshtadslaveikov.com, 7.11.2015 г.
- ↑ „Ани Илков и Надежда Радулова с наградата „Николай Кънчев“, ploshtadslaveikov.com, 6 декември 2015 г.
- ↑ Тази книга е считана за едно от най-големите български литературни събития на 90-те години. За това свидетелстват думите на Пламен Антов в книгата му „Поезията на 1990-те“ от 2010 г.: „Решителна за трансмодернистичния обрат в поезията на 90-те (в интересуващия ни тук смисъл – като преход от политическа към общностна митология) се оказва книгата на Ани Илков „Изворът на грознохубавите“, 1994, в която антикомунистическият патос, характерен особено за Първото поколение на 80-те, метафизично углъбен и интернализиран, се съвместява с едно дълбинно проблематизиране на българското колективно и идеологическо битие, поместено в паметта на Езика.“ („Ани Илков и носталгиите по вечното българско село“, глава от книгата, електронно списание LiterNet, 5 декември 2010 г., № 12 (133).
- ↑ Бойко Пенчев, „Turning Away From the Origin“, рец. в slovo.bg, октомври 1996 г.
- ↑ Амелия Личева, „Между меланхолията и архаичния бяс“, рец във в. „Култура“, бр. 4 (2380), 4 февруари 2000 г.
- ↑ Владимир Сабоурин, „Гроздовете на дионисийското“ Архив на оригинала от 2008-05-24 в Wayback Machine., в. „Артфорум“, бр. 41, юни-юли 2001, с. 6.
- ↑ Милена Кирова, „Въпроси за Ани Илков“, рец във в. „Култура“, бр. 17 (2679), 4 май 2012 г.
- ↑ Владимир Сабоурин, „Начало и пространство в Събрано на Ани Илков“, рец. в блога на Владимир Сабоурин.
- ↑ Марин Бодаков, „Ани Илков. Събрано“, отзив за премиерата във в. „Култура“, бр. 30 (2648), 16 септември 2011 г.
- ↑ „Из „Подготовка за напускане на сърцето“ на Ани Илков“, в. „Дневник“, 3 май 2015 г.
- ↑ Марин Бодаков, „Любовта е отговорът“, отзив във в. „Култура“, бр. 17 (2809), 1 май 2015 г.
- ↑ Бистра Величкова, „Любовта - това е дъното, където оцеляваме“, отзив в електронно списание LiterNet, 4 юни 2016, № 6 (199).
- ↑ „До края на смъртта“ - нова стихосбирка на Ани Илков“, БНТ, Култура.бг, 13 февруари 2023 г.
- ↑ „Търсене на сърцевината“ (Разговор на Радослав Чичев с Ани Илков в Аларма), БНР, програма „Христо Ботев“, 14 февруари 2023 г.
- ↑ „Ани Илков с нова стихосбирка“ (Репортаж на Силвия Чолева от премиерата на стихосбирката „До края на смъртта“ в Артефир), БНР, програма „Христо Ботев“, 18 февруари 2023 г.
- ↑ „Ани Илков: Светът е все така безкрайно загадъчен, включително и смъртта…“ (Репортаж от премиерата на стихосбирката „До края на смъртта“), въпреки.com.
- ↑ Боряна Кацарска, „Поетичният опит на Ани Илков е дар“, отзив за стихосбирката „До края на смъртта“, въпреки.com.
- ↑ Христо Буцев, Ани Илков. „Похищението на България. Политически памфлети (2002 – 2009)“, рец. във в. „Култура“, бр. 24 (2773), 27 юни 2014 г.
- ↑ Владимир Сабоурин, „Похищението на България или политическият роман на 2002 – 2009 години“, рец. на „Похищени��то на България“ в блога на Владимир Сабоурин, 14 юли 2014. Също в „Литературен вестник“, бр. 30, 1 – 7.10.2014, с. 9 – 11.
- ↑ Сирма Данова, „България на д-р Кръстев и на Ани Илков. За два политически дневника“, в. „Култура“, бр. 8 (2845), 4 март 2016, с. 9.
- ↑ Владимир Сабоурин, „След сюблима: Bulgaria Limited“ Архив на оригинала от 2016-03-05 в Wayback Machine., рец. във в. „Литературен вестник“, бр. 38, 20 ноември 2002 г.
- ↑ Ивайло Иванов, „Горчивината, пръв приятел на човека“, рец във в. „Култура“, бр. 25 (2598), 2 юли 2010 г.
- ↑ Владимир Сабоурин, „Хиазъм и модернистичен гений“, рец. за „CHIASMUS (Възрожденска културна идиоматика: ХІХ и ХХ век)“, в блога на Владимир Сабоурин, 28 март 2014; също във в. „Литературен вестник“, бр. 13, 2 – 8.04.2014, с. 5.
Външни препратки
[редактиране | редактиране на кода]- От и за Ани Илков в Своден каталог НАБИС – национален каталог на академичните библиотеки в България
- Научна литература, свързана с Ани Илков, в Google Наука
- Литературни творби
- Стихотворения на Ани Илков в Литературен клуб
- Стихотворения на Ани Илков в Литернет
- „Bulgaria limited“ (пиеса за четене) Архив на оригинала от 2007-09-28 в Wayback Machine., grosnipelikani.net
- Произведения на Ани Илков в
Моята библиотека
- Литературознание
- „Голата природа на Шилер и творчеството на Константин Павлов“, сп. Пирон, бр.1, 25 август 2009 г.
- „Апология на поезията: 1957 и насетне“, в. Култура, бр.42 (2879), 16 декември 2016 г.
- Интервюта
- „Свободните“ журналисти да попитат шефовете си за доходите им (интервю) Архив на оригинала от 2007-10-08 в Wayback Machine., в-к „Демокрация“, 18 октомври 2000 (мъртъв линк)
- „Ани Илков: Светът е пред мащабна война на бедни и богати“ (интервю) и препратки към стихосбирките „Етимологики“, „Зверовете на Август“ Архив на оригинала от 2006-02-20 в Wayback Machine.
- Случаят с Европа е Случаят (интервю), в-к „К“, 5 октомври 2018
- За него
- Боряна Владимирова, „Ани Илков“, Речник на българската литература след Освобождението, Институт за литература на БАН
- Едвин Сугарев, „Ани Илков на 50? Да изядеш жив лешояд с крива лъжица“, в-к „Култура“, бр. 1 (2440), 11 януари 2007
- Други
- Портрет на Ани Илков от художника Румен Гашаров Архив на оригинала от 2017-06-28 в Wayback Machine.
- Поетическо четене в чест на 60-годишнината на Ани Илков в
, публикувано на 23 февруари 2017 г. от Културния център на СУ „Св. Климент Охридски“
|
- Български поети постмодернисти
- Български публицисти
- Български колумнисти
- Български филолози
- Български литературни историци
- Възпитаници на Факултета по славянски филологии на Софийския университет
- Преподаватели в Софийския университет
- Преподаватели във Факултета по славянски филологии на Софийския университет
- Родени в област Видин
- Община Ружинци