Орфизъм
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/86/Attic_red-figure_column_krater_by_the_Orpheus_Peinter_Antikensammlung_Berlin.jpg/230px-Attic_red-figure_column_krater_by_the_Orpheus_Peinter_Antikensammlung_Berlin.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f2/Mort_d%27Orhp%C3%A9e.gif/230px-Mort_d%27Orhp%C3%A9e.gif)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d3/Orph%C3%A9e_oracles.gif/230px-Orph%C3%A9e_oracles.gif)
Орфизъм е съвременен термин в историческата наука, с който се означава религиозно течение в древните средиземноморски култури. Произлиза от името на героя Орфей, който е тракиец според старогръцката митология, и на когото се приписва създаването на учението и авторството на свещени текстове.[1] Последователите му се наричат орфици.[2] Основната орфическа вяра е вярата в безсмъртието – в живот отвъд или в прераждане.
Орфически вярвания и практики са засвидетелствани в древна Елада и древна Тракия. Има общи елементи между двата вида орфизъм, но има и съществени разлики. Гръцките орфици вярват в безсмъртието на душата и прераждането ѝ в други тела, практикуват аскетичен начин на живот и ползват свещени текстове. Тракийските орфици вярват в безсмъртието телом и духом, за тях смъртта е преминаване в отвъдна реалност, аскетизъм (в повечето случаи) не се практикува, липсват свещени книги.
Гръцки орфизъм
[редактиране | редактиране на кода]Гръцкият орфизъм се квалифицира като секта в древногръцката религия, тъй като вярата в безсмъртието на душата и прераждането не е характерна за традиционната гръцка религиозност – Олимпийските култове.
Има различни хипотези за времето на възникването на гръцкия орфизъм – най-късната възможна дата, приемана днес в науката е VI в. пр. Хр.
Основно божество, почитано от гръцките орфици е Дионис (Вакх) в двете му хипостази – Загрей и Сабазий.
Тракийски орфизъм
[редактиране | редактиране на кода]„Тракийски орфизъм“ е термин, въведен от проф. Александър Фол, означаващ тракийското аристократично религиозно учение, постулиращо възможност за обезсмъртяване чрез мистериални обреди. Определянето на Орфей като тракиец в старогръцката митология, дава основание на проф. Ал. Фол да нарече условно учението за безсмъртието на тракийските аристократи „тракийски орфизъм“, сравнявайки го с подобното учение в Елада.
Според хипотезата на проф. Ал. Фол, оформянето на тракийския орфизъм се датира в периода от средата на II хил. пр. Хр. до IX-VIII в. пр. Хр., и продължава да се изповядва от траките до края на античността – VI в. Основа на доктрината е идеята за самоусъвършенстването. Орфизмът се практикува различно от различните обществени слоеве. Аристократите практикуват безсмъртието, т.е. – обезсмъртяват се, тъй като са посветени в мистериалното знание на учението. Поданиците вярват в обезсмъртяването на аристократите.
Тракийският орфизъм съчетава почитта към хтоничните и соларните божествени сили – орфическите божества са едновременно соларни и хтонични – такива персонификации са например Орфей и Залмоксис. Според космогоничния модел на тракийския орфизъм, светът е уреден в 7 или 10-степенен цикъл:
1. Самооплождане на Великата Богиня-майка (Земята).
2. Раждане на Сина (Слънцето).
3. Възмъжаване на Сина.
4. Свещен брак на сина с Богинята-майка.
5. Раждане на сина на Сина (царя).
6. Възмъжаване на царя.
7. Свещен брак на царя с Богинята-майка.
Според тази концепция, възпроизвеждането на космоса и обществото се основава на цикличното и асиметрично, а не на линейното симетрично време. Идеята за самоусъвършенстване подхранва вярата, че преодолелият ценностните изпитания и съпруг на Великата богиня майка става бог. Тази вяра се въплъщава в тракийския цар, който е и жрец, и бог. Два са пътищата за сливане с бога и те се илюстрират с митичната съдба на Орфей и Дионис. В мистериалните обреди участниците могат да въведат бога Дионис в себе си в състояние на ентусиазъм (в колективните обреди), но могат и да се опитват да достигнат до бога-Слънце (Аполон), както се вярва, че е правил Орфей, в състояние на екстаз (в индивидуалните обреди).
Библиография
[редактиране | редактиране на кода]- Богданов, Б., Орфей и древната митология на Балканите. София, 1989.
- Йорданова-Алексиева, М., Елински орфически свидетелства. София, 2004.
- Фол, Ал., Тракийският орфизъм, София, 1986.
- Фол, Ал., Тракийският Дионис. Книга първа. Загрей. София, 1991.
- Фол, Ал., Тракийският Дионис. Книга втора. Сабазий. София, 1994.
- Фол, Ал., Химните на Орфей. София, 1995.
- Фол, Ал., Orphica Magica (pdf – пълен текст на монографията), УИ, София, 2004
- Burkert, W., Greek Religion, Harvard-Cambridge-Massachusetts, 1985.
- Fritz Graff, S.I. Jonston, Ritual Texts for the Afterlife. Orpheus and the Bacchic Gold Tablets. Routledge, London New York, 2007.
- Guthrie, W. K. C., Orpheus and Greek Religion. A Study of the Orphic Movement. London, 1935.
- Harrison, J.E., Prolegomena to the Study of Greek Religion, Cambridge, 1903.
- Nilsson, M., „Early Orphism and kindred Religious Movements“. In: Opuscula Selecta, vol. II, 1952p. 628 – 683,
- Rohde, E., Psyche: the Cult of Souls and Belief in Immortality among the Greeks, превод на английски от W. B. Hillis, London, 1925.
- West, M., The Orphic Poems, Oxford, 1983.
- West, 1994, „Ab Ovo“. in: CQ, 44(ii), p. 289 – 307, 1994.
Външни препратки
[редактиране | редактиране на кода]- Богдан Богданов, Орфей и древната митология на Балканите, пълен текст на монографията
- Тракийски орфизъм Архив на оригинала от 2006-12-12 в Wayback Machine.
- Проф. Александър Фол: Лятото донесе дарове за тракологията, в. Дума, 4 ноември 2004
- ((en)) Онлайн текст: Орфически химни, превод на английски от Томас Тейлър
- ((fr)) Orphici », dans le dictionnaire de Daremberg et Saglio (1877).
- Тракийският орфизъм