Трикери
Трикери | |
![]() Трикери, изглед от югозапад | |
Трикери в Общомедия |
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/23/Pilio.png/350px-Pilio.png)
Трикери (на гръцки: Τρίκερι) е малък гръцки остров в Пагасетийския залив (Волоския залив) на Бяло море. Със същото име в Гърция днес има още град, отстоящ на континенталната част срещу остров Трикери. Част са от областна единица Магнезия.
История
[редактиране | редактиране на кода]През юни 1913 година, след избухването на Междусъюзническата война гръцките военни власти арестуват хиляди невинни българи от Солунско[1] и други райони на Егейска Македония, които заедно с пленените български войници са натоварени на кораби с цел да бъдат интернирани на остров Трикери.[2][3] По пътя обаче много от тях са хвърлени в Бяло море. Така загиват солунският български архимандрит Евлогий и секретарят му Христо Батанджиев – един от шестимата основали ВМОРО.
Безлюдният остров е превърнат в първия в Европа концентрационен лагер. Нещастните българи са принудени да издържат на нечовешки условия за живот, като има остър недостатък на питейна вода и храна. На острова няма нито един извор, а чувалите с хляб, доставяни понякога с кораб са били хвърляни в морето. При пристигането на Карнегиевата анкета в Солун гръцките власти обявяват холерна епидемия на острова, което не позволява анкетиращите да проверят условията там. На 9 октомври 1913 г. параходът „Варна“ натоварва на борда си 1800 български войници и 11 офицери и потегля към Варна[4]. Остава неизяснен точният брой на загиналите на път за острова и на самия него, според очевидци за по-малко от 3 месеца тук са унищожени хиляди българи. По противоречивите гръцки данни загиват около 7000 души,[5] други по-стари мнения свързват това число с броя на депортираните – македонски българи и пленени войници, но се предполага, че броят на задържаните там е поне двойно по-голям[6]. През 1914 година чешкият журналист и писател Владимир Сис посещава острова и документира гръцките изстъпления срещу хвърлените там българи.[7]
Памет
[редактиране | редактиране на кода]В 1917 г. Константин Мутафов създава пиесата „Пленникът от Трикери“, екранизирана в едноименния филм (1929) и в телевизионна постановка (1993).[8][9] Филмът „Концлагерът Трикери“ (2013) е по идея на праправнука на Гоно Трайчев Георги Дракалиев.[10] Съдбата на Никола Кръстев провокира създаването на документалния филм на Диана Захариева „Три свещи: Белези от Балканските войни“.[11]
- Списък на заточените в 1913 г. на остров Трикери гумендженци, изработен от Христо Шалдев
Личности
[редактиране | редактиране на кода]- Починали в Трикери
Васил Мончев (1847 – 1913), български търговец от град Прилеп, Македония;
Гоно Трайчев (1857 - 1913), български свещеник от Енидже Вардар
Насто Далкалъчев (1887 - 1913), български духовник и просветен деец
Неделко Попстефов (? - 1913), български духовник и революционер
Никола Илиев Кръстев, от допълващите дружини на 14-ти пехотен македонски полк[12]
Георги Петров, български учител, вероятно от Бугариево.[13]
Източници
[редактиране | редактиране на кода]- Велизар Лазаров, „Българският гарнизон в Солун през 1913 година“ – като PDF документ
- Владимир Сис, Гробовете на Трикери, ред. Димитър Мишев, изд. Народ и Армия, София 1914
- "Списъкъ на лицата интернирани от гръцкитѣ власти въ надвечерието на Междусъюзническата война – 1913 г. м. юний въ островъ „Трикири“ – отъ гр. Гумендже, Енидже-Вардарско, Македония и освободени на 14. XI. 1913 г."
Бележки
[редактиране | редактиране на кода]- ↑ Иван Лисичков, Вартоломеевската нощ в Солун и героичната защита на българската дружина, Шумен 1913
- ↑ Полк. (р) доц. д-р Димитър Зафиров, Българските пленници в крепостта Навпилон, в-к Дума, 04.09.2008
- ↑ Димитър Зафиров, Гробовете на Трикери // Архивиран от оригинала на 2014-08-14. Посетен на 2012-10-10.
- ↑ Антон Прудкин, „Записки на Моряка“ (стр. 120 – 123), спомени на А. Прудкин – капитан на българския кораб репатрирал пленниците
- ↑ Александър Мирков, 7000 наши екзекутирани на гръцки остров, в-к 168 часа 18.11.2010
- ↑ О. р. полковник, доц. д-р Димитър Зафиров, Трикери – българска трагедия, забравена дори от историята, в-к Сега 23 януари 2004
- ↑ Михайлов, Любомир, „Трикери. Българска трагедия, забравена и от историята“, 13.02.2008 г., www.blitz.bg
- ↑ Константинова, Юра. Българите в османския Солун. София, Институт по балканистика с Център по тракология, Българска академия на науките, 2020. ISBN 978-619-7179-12-5. с. 393.
- ↑ Пленникът от Трикери // bnt.bg.
- ↑ Константинова, Юра. Българите в османския Солун. София, Институт по балканистика с Център по тракология, Българска академия на науките, 2020. ISBN 978-619-7179-12-5. с. 395.
- ↑ Константинова, Юра. Българите в османския Солун. София, Институт по балканистика с Център по тракология, Българска академия на науките, 2020. ISBN 978-619-7179-12-5. с. 394–395.
- ↑ Константинова, Юра. Българите в османския Солун. София, Институт по балканистика с Център по тракология, Българска академия на науките, 2020. ISBN 978-619-7179-12-5. с. 394–395.
- ↑ Караянев, Атанас. Последните дни на Българската търговска гимназия и заточение на о. Трикери // solunbg.org. Посетен на 30 март 2023.