Cirilo de Alameda y Brea
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | 9 juliol 1781 ![]() Torrejón de Velasco (Comunitat de Madrid) ![]() |
Mort | 30 juny 1872 ![]() Toledo (Espanya) ![]() |
Sepultura | Catedral de Toledo ![]() |
Cardenal | |
15 març 1858 – | |
![]() | |
20 juny 1857 – 30 juny 1872 ← Juan José Bonel y Orbe – Juan Ignacio Moreno y Maisanove → Diòcesi: arquebisbat de Toledo | |
![]() | |
7 març 1849 – 20 juny 1857 ← Ramón Montero – Fernando de la Puente y Primo de Rivera → Diòcesi: arquebisbat de Burgos | |
![]() | |
10 juliol 1831 – 7 març 1849 ← Mariano Rodríguez de Olmedo y Valle Diòcesi: arquebisbat de Santiago de Cuba | |
![]() | |
28 novembre 1817 – 1823 ![]() | |
Dades personals | |
Religió | Església Catòlica ![]() |
Formació | Universitat de Saragossa ![]() |
Activitat | |
Ocupació | bisbe catòlic romà (1832–), sacerdot catòlic ![]() |
Membre de | |
Orde religiós | Orde de Frares Menors ![]() |
Consagració | Francisco Javier de Cienfuegos y Jovellanos ![]() |
Cirilo de Alameda y Brea O.F.M. (Torrejón de Velasco, 9 de juliol de 1781 - Madrid, 30 de juny de 1872) va ser un religiós espanyol, arquebisbe i acadèmic de la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.
Biografia
[modifica]Va entrar amb dotze anys en la Orde Franciscà i després d'aconseguir el sacerdoci va prosseguir amb la seva formació. El 1811 va ser enviat a una missió franciscana a Uruguai i el 1815 va tornar a Espanya, on fou nomenat comissari de la Inquisició.[1]
La seva gran influència en l'orde religiós al qual pertanyia li va permetre apropar-se a la Cort de Ferran VII on va exercir una notable influència. De 1817 a 1824 va ser ministre general de la seva Orde. Va ser nomenat arquebisbe de Santiago de Cuba el 30 de setembre de 1831 i va rebre la consagracón en la Catedral de Sevilla el 12 de març de 1832. Se li atribueix haver intervingut davant el Rei Ferran per salvar la vida de Rafael del Riego i altres liberals, no obstant això les seves posicions absolutistes el van fer ser considerat un perill per a la causa liberal en 1837, després que el motí de la Granja de San Ildefonso permetés la derogació de l'Estatut Reial de 1834 i la restitució de la Constitució liberal gaditana.
Va fugir de Cuba per acabar a França recolzant en la guerra civil al pretendent carlista al tron d'Espanya, Carles Maria Isidre de Borbó enfront de la reina Isabel II. No obstant el triomf isabelí en la guerra, se'l va considerar reintegrat a la societat espanyola i va ser proposat per la reina Isabel per ser arquebisbe de Burgos en 1849, i nomenat senador vitalici.[2] Més tard fou proposat igualment i va obtenir l'arquebisbat prevalgut d'Espanya a Toledo en 1857.
Va tornar a donar suport a la causa carlista en ocasió del desembarcament carlí de la Ràpita de 1860, encara que no es va actuar contra ell, però això li va impedir que prosperés la seva pretensió d'aconseguir el cardenalat de Santiago de Compostel·la. En 1857 també fou admès com a acadèmic de número a la Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques.[3]
Referències
[modifica]- ↑ «The Cardinals of the Holy Roman Church». Arxivat de l'original el 2010-07-04. [Consulta: 14 gener 2016].
- ↑ Fitxa del Senat
- ↑ Medalla 34 Arxivat 2016-03-10 a Wayback Machine. de la RACMYP
Càrrecs públics | ||
---|---|---|
Precedit per: Mariano Rodríguez de Olmedo y Valle |
Arquebisbe de Santiago de Cuba![]() 1831-1849 |
Succeït per: Antoni Maria Claret i Clarà |
Precedit per: Ramón Montero |
Arquebisbe de Burgos![]() 1849-1857 |
Succeït per: Fernando de la Puente y Primo de Rivera |
Precedit per: Juan José Bonel y Orbe |
Arquebisbe de Toledo![]() 1857-1872 |
Succeït per: Juan Ignacio Moreno y Maisanove |
Premis i fites | ||
Precedit per: ' |
![]() Reial Acadèmia de Ciències Morals i Polítiques Medalla 34 1857-1872 |
Succeït per: Vicente de la Fuente y Condón |