Guy Ropartz
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | (fr) Joseph Guy-Marie Ropartz ![]() 15 juny 1864 ![]() Guingamp (Bretanya) ![]() |
Mort | 22 novembre 1955 ![]() Lanloup (Bretanya) ![]() |
Director Conservatoire à rayonnement régional de Strasbourg | |
1919 – 1929 | |
Director conservatori regional de Nancy | |
1894 – 1919 ![]() | |
Dades personals | |
Nacionalitat | França |
Formació | Faculté de droit d'Angers (fr) ![]() Conservatoire de Paris faculté de droit de Rennes (fr) ![]() Schola Cantorum de París ![]() |
Activitat | |
Ocupació | Compositor i professor |
Membre de | |
Gènere | Òpera i simfonia ![]() |
Moviment | Música clàssica ![]() |
Estil | Clàssic |
Professors | Théodore Dubois, Jules Massenet i César Franck ![]() |
Alumnes | Louis Thirion, Fernand Lamy i Armand Marsick ![]() |
Obra | |
Obres destacables
| |
Família | |
Pare | Sigismond Ropartz ![]() |
Premis
| |
![]() ![]() ![]() ![]() ![]() ![]() |
Guy Ropartz (Guingamp, Bretanya, 15 de juny de 1864 - Lanloup, Bretanya, 22 de novembre de 1955) fou un compositor bretó.
Estudià al Conservatori de París tenint per mestres a Cesar Franck, Jules Massenet i Théodore Dubois. A més, cursà, els estudis literaris en el Col·legi de Sant Xavier de Vannes, en la Universitat catòlica d'Angers i en la Facultat de dret de Rennes, llicenciant-se en aquesta en dret. El 1906 el citat Conservatori li atorgà el premi Cressent. Fou director de l'Escola de Música de Nancy (sucursal del Conservatori Nacional) i membre de la Societat Nacional de Música, de la d'Autors dramàtic, etc. Des de 1919 fou director del Conservatori d'Estrasburg.
Anàlisi tècnica
[modifica]La música de Ropartz, resta impregnada d'un fort sabor bretó, país originari de l'autor, efectista, molt original i de brillant instrumentació, s'adapta millor al gènere simfònic que al dramàtic, el que explica la preferència de Ropartz pel primer.
Entre les seves més notables produccions cal citar:
- Le diable couturier (1888);
- Pêcheurs d'Islande (1893);
- Laments;
- Les Landes;
- Cinq pièces brèves;
- Carnaval;
- Dimanche breton;
- Première symphonie;
- Psaume 136;
- Fantaisie en ré majeur;
- Deuxième symphonie;
- La cloche des morts;
- Troisième symphonie;
- Pastoral et danses (1907), etc.;
- Quatuor;
- Adagio;
- Pièce en si mineur (a dos pianos);
- Ouverture, variations et finale, etc,.
- Sous bois;
- Le petit enfant;
- Prière;
- Si j'ai parlé;
- Berceuse;
- Quatre poèmes;
- La légende de Saint-Nicolas;
- Le temps de Saintes;
- Chant d'automne, etc.;
- Offertoire pascal;
- Fugue en mi;
- Sur un thème breton;
- Offertoire funèbre;
- Prière pour les trépassés, etc.;
- Kyrie, Ave verum;
- Subtuum;
- Tu es Petrus;
- Ego sum;
- Le Pays, drama líric;
- Quarte Simfonie;
- A Marie endormie;
- La chasse du Prince Arthur;
- Soir sur les chaumes, per a orquestra;
- Musiques du jardin,
- Croquis d'été, per a piano, i diverses melodies vocals.
També és autor d'algunes obres literàries:
- Adagiettes (1888);
- Modes miners (1889);
- Intermezzo (1890);
- Les nuances (1892), totes elles escrites en vers.
En prosa va escriure:
Bibliografia
[modifica]- Enciclopèdia Espasa Apèndix núm. 9, pàg. 404 (ISBN 84-239-4579-0)
- Enciclopèdia Espasa Volum núm. 52, pàg. 288-89 (ISBN 84-239-4552-9)