Ricky Falkner
![]() |
Aquest article o secció no és enciclopèdic i sembla un currículum. |
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | Barcelona ![]() |
Activitat | |
Ocupació | músic, productor discogràfic ![]() |
Membre de |
Ricky Falkner Miracle (31 de gener de 1978) és un músic multiinstrumentista i productor musical nascut a Barcelona i establert actualment a Madrid.[1][2] És baixista i cantant a la banda Egon Soda[3] i bateria de Mi Capitán. Productor de Love of Lesbian i Iván Ferreiro, entre molts altres, també participa com a músic a les seves gires.[4][5] Va ser membre de la influent i ja desapareguda banda barcelonina Standstill.[6]
Biografia
[modifica]Falkner té orígens familiars danesos, alemanys, francesos i catalans. Els seus avis paterns van escapar de l'ocupació nazi a París exiliant-se a Barcelona. La seva àvia Elsa va ser qui li va ensenyar a tocar el piano i li va transmetre l'amor per la música.[7] Com a curiositat, el germà d'Elsa, el seu besoncle Niels K. Jerne, va ser Premi Nobel de Medicina el 1984 pels seus descobriments en immunologia. Va formar-se com a músic a L'Aula de Música Moderna i Jazz al Liceu de Barcelona i So i gravació a Estudi.
A principis de la dècada dels 2000 va començar a tocar en bandes com Egon Soda (formada a l'escola), Sanpedro, Paul Fuster o Refree i, posteriorment, a la banda barcelonina Standstill. Paral·lelament, va iniciar la carrera com a productor musical. La seva primera producció va ser Ungravity, de Love of Lesbian, publicat el 2003. Des de llavors ha produït tots els discos del grup, a més de produir o coproduir treballs discogràfics d'artistes com Sidonie, The New Raemon, Zahara, Miss Caffeína, Iván Ferreiro, Lori Meyers, Berri Txarrak, Niños Mutantes, Mucho, Quique González, Luz Casal o Mikel Erentxun, entre d'altres. Algunes d'aquestes produccions han arribat a ser número u en vendes. És el cas de En la espiral, de Lori Meyers, Casa, d'Iván Ferreiro i els tres últims àlbums de Love of Lesbian, que han arribat a rebre discos d'or i de platí. Altres han sigut destacats per la premsa especialitzada, com Vivalaguerra, de Standstill, que MondoSonoro va considerar "disc de la dècada".[8]
El 2006 va guanyar el Premi Joan Trayter a la Millor Producció Musical pels discos Maniobras de escapismo (Naïve, 2005) de Love of Lesbian i La matrona (Acuarela, 2005) de Refree.[9]
Discografia
[modifica]Com Ricky Falkner
[modifica]- Ardara BSO (The Indian Runners, 2020)
Amb Egon Soda
[modifica]- egonsoda (Cydonia, 2008)
- El hambre, el enfado y la respuesta (Naïve, 2013)
- Dadnos principios (Naïve, 2015)
- El rojo y el negro (Heart of Gold, 2018)
- Bellaurora (Oso Polita, 2022)
Amb Standstill
[modifica]- vivalaguerra (Buena Suerte/Intolerancia, 2006)
- Adelante Bonaparte (Buena Suerte, 2010)
- Dentro de la luz (Buena Suerte, 2013)
- Estaría muy bien (Buena Suerte, 2016)
Amb Mi Capitán
[modifica]- Drenad el Sena (Music Bus/Warner, 2015)
- Un tiro por la salud del imperio (Warner, 2017)
Amb Sanpedro
[modifica]- La Porta estreta (Música Global, 2003)
- L'atracció monumental (Cydonia, 2007)
Referències
[modifica]- ↑ «Noticias música indie» (en castellà). MondoSonoro, 18-11-2013. [Consulta: 4 agost 2021].
- ↑ «Productores musicales: Ricky Falkner» (en castellà). Efe Eme, 15-12-2015. [Consulta: 4 agost 2021].
- ↑ «Egon Soda y el falso mito de las superbandas» (en castellà). Efe Eme, 21-02-2018. [Consulta: 4 agost 2021].
- ↑ «El prestigioso productor Ricky Falkner prepara el nuevo single de "Staytons"» (en castellà). La Nueva España, 23-11-2019. [Consulta: 4 agost 2021].
- ↑ Español, 100% Pop. «Ricky Falkner, nuevo bajista de Love of Lesbian» (en castellà). 100% Pop Español, 18-10-2017. [Consulta: 4 agost 2021].
- ↑ «Standstill: 'No tiene sentido mantener una banda por inercia'» (en castellà). ELMUNDO, 03-06-2015. [Consulta: 4 agost 2021].
- ↑ MARTORELL, NÚRIA. «Egon Soda, el pop más barbudo» (en castellà). elperiodico, 08-10-2015. [Consulta: 4 agost 2021].
- ↑ Cobos, por Esther. «[Review 15 años del ‘Vivalaguerra’ de Standstill]» (en castellà), 27-09-2021. [Consulta: 2 març 2023].
- ↑ Enderrock.cat. «Palmarès: Premi Joan Trayter | Enderrock.cat». [Consulta: 2 març 2023].