Árpád Tamásy
Árpád Tamásy von Fogaras | |
---|---|
![]() Generálmajor Árpád Tamásy (1910) | |
Velitel 4. armádního sboru | |
Ve funkci: 28. července 1918 – listopad 1918 | |
Předchůdce | Alois Schönburg-Hartenstein |
Nástupce | funkce zanikla |
Velitel 22. armádního sboru | |
Ve funkci: 28. dubna 1918 – 28. července 1918 | |
Předchůdce | Rudolf Krauss |
Nástupce | Ernst Kletter von Gromnik |
Vojenská služba | |
Služba | ![]() |
Hodnost | polní zbrojmistr (1917), polní podmaršál (1913), generálmajor (1910) |
Narození | 9. prosince 1861 Rupea |
Úmrtí | 1. února 1939 (ve věku 77 let) Budapešť |
Místo pohřbení | Hřbitov Farkasréti |
Alma mater | Tereziánská vojenská akademie (do 1881) |
Profese | voják a důstojník |
Ocenění | Vojenský záslužný kříž 3. třídy Řád Františka Josefa |
Commons | Árpád Tamásy von Fogaras |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Árpád Tamásy von Fogaras (9. prosince 1861 Köhalom, Sedmihradsko, dnes Rupea, Rumunsko – 1. února 1939 Budapešť) byl rakousko-uherský generál maďarského původu. V c. k. armádě sloužil od roku 1881, působil u různých posádek v celé monarchii a jako štábní důstojník ve Vídni. Řadu let byl vysokým úředníkem na uherském ministerstvu zeměbrany, kde zastával funkci sekčního šéfa (1904–1914). Na začátku první světové války byl povolán jako zástupce velitele do pevnosti Přemyšl a během obléhání Přemyšlu vynikl osobním nasazením. Po dobytí pevnosti byl v letech 1915–1918 ruským zajatcem. Po propuštění ze zajetí v roce 1918 byl v hodnosti polního zbrojmistra pověřen velením postupně dvou armádních sborů na italské frontě, kde setrval až do konečné porážky rakousko-uherské armády v listopadu 1918. Po odchodu do penze žil v soukromí v Budapešti.
Životopis
[editovat | editovat zdroj]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/e4/FZM_%C3%81rp%C3%A1d_Tam%C3%A1sy_von_Fogaras_1918.png/220px-FZM_%C3%81rp%C3%A1d_Tam%C3%A1sy_von_Fogaras_1918.png)
Pocházel ze staré uherské rodiny povýšené v roce 1613 do šlechtického stavu. Studoval na gymnáziu v Sibiu, první vojenskou průpravu získal na jezdecké akademii v Hranicích a v letech 1878–1881 studoval na Technické vojenské akademii ve Vídni. Do armády vstoupil jako poručík v roce 1881 u technických praporů v Itálii a ve Slovinsku. V letech 1886–1888 si doplnil vzdělání na Válečné škole (K.u.k. Kriegsschule) ve Vídni a v hodnosti nadporučíka přešel k železničnímu a telegrafnímu oddílu v Korneuburgu, později vystřídal službu v Krakově, Mostaru, Sarajevu a Terebovlji. V roce 1897 získal hodnost majora a další čtyři roky byl přidělen k císařské vojenské kanceláři ve Vídni (1897–1901).[1] Jako podplukovník byl v roce 1901 přeložen k 18. pluku honvédů v Šoproni.[2] V roce 1904 byl povýšen na plukovníka a krátce vedl IV. oddělení na uherském ministerstvu zeměbrany.[3]
V letech 1904–1914 zastával funkci sekčního šéfa na uherském ministerstvu zeměbrany[4][5] a mezitím postupoval v hodnostech (generálmajor 1910, polní podmaršál 1913).[6] V červnu 1914 byl povolán na ministerstvo války do Vídně, kde byl pověřen zastupováním ministra při jednáních se zahraničními delegacemi. Na začátku první světové války převzal velení 23. divize honvédů určené původně na srbskou frontu. Jednotky již byly na pochodu do Srbska, ale nakonec dostaly příkaz přemístit se po železnici do Haliče, kde dostaly úkol bránit pevnost Přemyšl proti ruským vojskům.[7] Tamásy orgnizoval opevňovací práce a ve dvou fázích ruského obléhání se několikrát vyznamenal osobní statečností. Pevnost Přemyšl nakonec padla v březnu 1915 a celá rakousko-uherská posádka v počtu 120 000 vojáků padla do ruského zajetí. Zajati byli i vrchní velitel Přemyšlu generál Kusmanek a jeho zástupce Tamásy, těm se ale od ruských důstojníků dostalo velkorysého přijetí. Během pobytu v zajetí byl Tamásy povýšen do hodnosti polního zbrojmistra (1917).[8][9]
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d3/Tam%C3%A1sy_%C3%81rp%C3%A1d_s%C3%ADrja%2C_2011.jpg/220px-Tam%C3%A1sy_%C3%81rp%C3%A1d_s%C3%ADrja%2C_2011.jpg)
Na základě podmínek Brestlitevského míru z února 1918 byli rakousko-uherští zajatci z přemyšlské pevnosti propuštěni. Na rozdíl od Kusmanka se Tamásy vrátil do aktivní služby, byla mu potvrzena hodnost polního zbrojmistra a převzal velení 20. pěší divize honvédů, krátce nato byl jmenován velitelem 22. armádního sboru, v jehož čele stál do července 1918.[10] Poté převzal velení 4. armádního sboru a s ním se zúčastnil bojů na italské frontě.[11][12] Jeho jednotky složené převážně z maďarských vojáků trpěly značným početním úbytkem v důsledku hromadných dezercí. Zbytky sboru byly rozprášeny v konečné porážce rakousko-uherské armády u Vittorio Veneta. K datu 1. ledna 1919 byl Tamásy penzionován[13] a od té doby žil v soukromí v Budapešti.
Tituly a ocenění
[editovat | editovat zdroj]Jako velitel armádního sboru obdržel v roce 1918 titul c. k. tajného rady s nárokem na oslovení Excelence. Během vojenské služby získal řadu vyznamenání v Rakousku-Uhersku i od zahraničních panovníků.[14]
Válečná medaile (1882)
Jubilejní pamětní medaile (1898)
Vojenská záslužná medaile (1900)
Řád železné koruny III. třídy (1902)
Vojenský záslužný kříž (1907)
Vojenský jubilejní kříž (1908)
rytířský kříž Leopoldova řádu (1910)
komtur Řádu Františka Josefa s hvězdou (1914)
Řád železné koruny II. třídy s válečnou dekorací (1914)
komandérský kříž Leopoldova řádu s válečnou dekorací (1918)
Vyznamenání za zásluhy o Červený kříž s válečnou dekorací (1918)
komandér Danebrožského řádu (1898, Dánsko)
Vojenský záslužný kříž (Španělsko, 1909)
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Schematismus für das Kaiserliche und Königliche Heer für 1898; Vídeň, 1897; s. 196 dostupné online
- ↑ Schematismus für das Kaiserliche und Königliche Heer 1902; Vídeň, 1901; s. 199 dostupné online
- ↑ Schematismus für das Kaiserliche und Königliche Heer für 1905; Vídeň, 1904; s. 205 dostupné online
- ↑ Schematismus für das Kaiserliche und Königliche Heer für 1907; Vídeň, 1906; s. 210 dostupné online
- ↑ Hof- und Staats-Handbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie: für das Jahr 1911; Vídeň, 1911; s. 310 dostupné online
- ↑ Generale und Obersten 1914; Vídeň, 1914; s. 5 dostupné online
- ↑ Árpád Tamásy jako velitel pevnosti Přemyšl dostupné online
- ↑ Přehled generálů rakousko-uherské armády 1890–1918 na webu austro-hungarian army dostupné online
- ↑ Generale und Obersten (k.u.k. Heer) 1918; Vídeň, 1918; s. 6 dostupné online
- ↑ 22. armádní sbor na webu valka.cz dostupné online
- ↑ Přehled velitelů armádních sborů rakousko-uherské armády 1883–1918 na webu austro-hungarian army dostupné online
- ↑ Velitelé 4. armádního sboru na webu weltkriege.at dostupné online
- ↑ Služební postup Árpáda Tamásyho in: SCHMIDT-BRENTANO, Antonio: Die k. k. bzw. k. u. k. Generalität 1816–1918; Vídeň, 2007; s. 184 dostupné online
- ↑ Přehled řádů a vyznamenání Árpáda Tamásyho in: STEINER, Jörg, C.: Schematismus der Generale und Obersten der k.u.k. Armee 1918; Vídeň, 1992; s. 16 dostupné online
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- BALLA, Tibor: A Nagy Háború osztrák-magyar tábornokai; Národní kulturní fond, Budapešť, 2010; s. 303–304 (heslo Árpád Tamásy) ISBN 978-963-446-585-0 dostupné online (maďarsky)
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Árpád Tamásy na Wikimedia Commons
- Árpád Tamásy na webu Pevnosti Přemyšl
- Árpád Tamásy in: Biographisches Lexikon des oesterreichischen Kaiserthums
- Rakousko-uherští generálové
- Rakousko-uherské osobnosti první světové války
- Uherští šlechtici
- Tajní radové
- Nositelé Řádu železné koruny
- Nositelé Řádu Leopoldova
- Nositelé Vojenského záslužného kříže (Rakousko)
- Nositelé Vojenské záslužné medaile (Rakousko)
- Nositelé Vojenského jubilejního kříže
- Nositelé Řádu Františka Josefa
- Nositelé Řádu Dannebrog
- Narození 9. prosince
- Narození v roce 1861
- Úmrtí 1. února
- Úmrtí v roce 1939
- Úmrtí v Budapešti
- Pohřbení v Budapešti