Alois Kalvoda
Alois Kalvoda | |
---|---|
![]() ak. malíř Alois Kalvoda | |
Narození | 15. května 1875 Šlapanice ![]() |
Úmrtí | 25. června 1934 (ve věku 59 let) Běhařov ![]() |
Místo pohřbení | hřbitov ve Šlapanicích |
Alma mater | Akademie výtvarných umění v Praze |
Povolání | malíř, ilustrátor, grafik, učitel, publicista, redaktor a spisovatel |
Děti | Taťána Kalvodová - dcera |
Příbuzní | Simona Javorská - vnučka Natálie Javorská - pravnučka |
Podpis | ![]() |
![]() | |
![]() | |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Alois Kalvoda (15. května 1875 Šlapanice[1] – 25. června 1934 Běhařov) byl český malíř-krajin��ř, grafik, publicista, redaktor a pedagog. Byl jedním z nejvýznamnějších žáků Julia Mařáka.
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/7d/%C5%A0lapanice_-_pomn%C3%ADk_Aloise_Kalvody_obr1.jpg/200px-%C5%A0lapanice_-_pomn%C3%ADk_Aloise_Kalvody_obr1.jpg)
Život
[editovat | editovat zdroj]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a6/Ma%C5%99%C3%A1kovi_%C5%BE%C3%A1ci%2C_zleva_-_Kalvoda%2C_Langer%2C_S%C3%A1tra%2C_Ullmann%2C_Buben%C3%AD%C4%8Dek%2C_Lolek.jpg/220px-Ma%C5%99%C3%A1kovi_%C5%BE%C3%A1ci%2C_zleva_-_Kalvoda%2C_Langer%2C_S%C3%A1tra%2C_Ullmann%2C_Buben%C3%AD%C4%8Dek%2C_Lolek.jpg)
Alois Kalvoda pocházel z chudé rodiny. Byl žákem prof. Julia Mařáka na pražské akademii v letech 1892 až 1899 (s ročním přerušením 1896/97 z důvodu vojenské služby). V roce 1899 obdržel Hlávkovo studijní stipendium. V letech 1900 a 1901 získal prestižní Hlávkovo absolventské cestovní stipendium. Stipendijní pobyty absolvoval v Paříži a v Mnichově.
V roce 1900 otevřel soukromou malířskou školu v Praze na Vinohradech, v níž mezi jeho žáky patřili mj. Gustav Macoun, Otakar Hůrka, Josef Váchal, Karel Němec, Karel Schadt, Milada Šindlerová, Marta Drábková-Rožánková, Anna Plesingerová-Božinová, Karel Kupka, Svatopluk Bobeš, Jaro Procházka, Vilém Kreibich, Hilar Václavek, Bohumil Hradečný nebo významný slovenský malíř Martin Benka. V roce 1902 poprvé souborně vystavuje, a to 62 obrazů ve výstavní síni U Štajgrů (Vodičkova ulice v Praze). V červenci 1905 kupuje chalupu houslisty Ferdinanda Laubeho pod Křivoklátem a často maluje v okolí Berounky. Po smrti Jaroslava Špillara kupuje jeho věhlasný pojízdný ateliér, který využívá při malování zimních motivů. Roku 1918[zdroj?!] zakoupil a v letech 1923–1927 adaptoval zámek Běhařov na Klatovsku, kde pak pořádal letní malířské kursy pro krajináře.[2]
Souborně vystavuje (výběr): Topičův salon v Praze (1908, 39 prací), Plzeň (1916, 100 prací), Olomouc (1923, 36 prací), Obecní dům v Praze (1925, 86 prací), Topičův salon (1927), Hradec Králové (1928) a Slavkov (1931, 47 prací). Na začátku roku 1936 mu Jednota umělců výtvarných uspořádala posmrtnou výstavu v Obecním domě (110 prací). Opakovaně vystavuje své obrazy v zahraničí: Mnichov (1909), Řím, Düsseldorf a Poznaň (1911), Berlín a Drážďany (1912), Benátky (1920), Řím (1922) a Pittsburg (1924).
V letech 1899 až 1905 byl členem SVU Mánes. Od roku 1905 pravidelně vystavoval ve Vídni s Hagebundem (minimálně do r. 1910). V roce 1907 byl spoluzakladatelem Sdružení výtvarných umělců moravských. Rovněž byl dlouholetým členem Jednoty umělců výtvarných a redigoval umělecký časopis Dílo. V roce 1929 Jednota umělců výtvarných vydala jeho knihu Přátelé výtvarníci (vzpomínky a úvahy 1907–1929), která zahrnuje i články dříve publikované v umělecké revue Dílo. V roce 1932 vydal vlastním nákladem autobiografickou knihu Vzpomínky.
Zemřel v roce 1934 ve věku 59 let. Pohřben byl na hřbitově ve Šlapanicích v rodinné hrobce, kterou nechal postavit ještě za svého života.
Dílo
[editovat | editovat zdroj]Již jako student se odchyloval od směřování první generace žáků Mařákovy školy, která ještě tvořila pod vlivem lyrického romantismu (např. Václav Březina). Vyšel z plenérové malby Antonína Chittussiho a jeho přístup dobře reprezentuje absolventská práce Osiky u Velkých Němčic (1897). Vliv J. Mařáka je patrný v dalších raných obrazech Chýše u strže a Olše u potoka (1898). Již krátce po studiu se uvolněným štětcovým rukopisem přiblížil k impresionismu, např. Na Marně (1900) a Senoseč na Slovácku (asi 1901). Typický je však pro jeho pojetí krajiny styl secesního symbolismu, např. cyklus Sny (1902) a Cesta (1902), resp. secesního dekorativismu, např. Sníh v údolí Berounky (okolo 1905) a Vlčí máky (asi 1907). V pozdějším období své tvorby, zejména po roce 1920, je pod vlivem naturalismu.[3]
Z motivů se soustředil na selské chalupy v krajině, sklizeň, lesní krajinu, atmosférické jevy, potoky a tůně. Neholdoval melancholickému pojetí zasněné krajiny. Inspirovaly ho prosté motivy moravské krajiny z oblasti Břeclavska či Strážnice, které ztvárňoval lehkým štětcem v jasnějších barvách. K jeho typickým motivům patří vedle selských stavení i louky lemovaná stromy – zejména břízami, rozlehlé stráně a táhlé kopce.
Galerie
[editovat | editovat zdroj]-
Alois Kalvoda Osiky u Velkých Němčic (1897)
-
Alois Kalvoda Chýše u strže
-
Alois Kalvoda Olše u potoka (1898)
-
Alois Kalvoda Krajina s říčkou (1900)
-
Alois Kalvoda Cesta (1902)
-
Alois Kalvoda Podzimní slunce (1903)
-
Alois Kalvoda Letní krajina (1903)
-
Alois Kalvoda Český kraj (1904)
-
Alois Kalvoda Břízy (1904)
-
Alois Kalvoda Březová alej
-
Alois Kalvoda Kostel sv. Jakuba Většího v Městečku u Křivoklátu (1904)
-
Alois Kalvoda Slovácko – pohled ke svatému Antonínku (1906)
-
Alois Kalvoda Česká ves za soumraku (1907)
-
Alois Kalvoda Krajina s poutníkem (asi 1907)
-
Alois Kalvoda Vlčí máky (okolo 1907)
-
Alois Kalvoda Jarní krajina s topoly (1914–20)
-
Alois Kalvoda Březový les
-
Alois Kalvoda Krajina (1920–25)
-
Alois Kalvoda Břízy
-
Alois Kalvoda Břízky u potoka
-
Alois Kalvoda Zimní potok
Svazky knih
[editovat | editovat zdroj]- Stará píseň (1903)[4]
- Ženy a lásky poesie Máchovy (1910)[5]
- Výchova uměním (1913)[6]
- Hořec (1924)[7]
- Přátelé výtvarníci (1929)[8]
- Dvě hry (1930)[9]
- Vzpomínky (1932)[10]
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Matriční záznam o narození a křtu
- ↑ Hrady, zámky a tvrze v Čechách, na Moravě a ve Slezsku. Západní Čechy. Příprava vydání Miloslav Bělohlávek. Svazek IV. Praha: Nakladatelství Svoboda, 1985. 528 s. Kapitola Běhařov – zámek, s. 29.
- ↑ Lexikon malířství a grafiky. [s.l.]: Knižní klub, 2006. S. 282.
- ↑ KALVODA, Alois. Stará píseň [online]. Praha: Grosman a Svoboda, 1903 [cit. 2022-03-03]. Dostupné online.
- ↑ KALVODA, Alois. Ženy a lásky poesie Máchovy [online]. Praha: F. Topič, 1910 [cit. 2022-03-03]. Dostupné online.
- ↑ KALVODA, Alois. Výchova uměním [online]. Praha: Příhoda, 1910 [cit. 2022-03-03]. Dostupné online.
- ↑ KALVODA, Alois. Hořec [online]. Praha: L. Bradáč, 1924 [cit. 2022-03-03]. Dostupné online.
- ↑ KALVODA, Alois. Přátelé výtvarníci [online]. Praha: Jednota umělců výtvarných, 1929 [cit. 2022-03-03]. Dostupné online.
- ↑ KALVODA, Alois. Dvě hry [online]. Praha: Alois Chvála, 1930 [cit. 2022-03-03]. Dostupné online.
- ↑ KALVODA, Alois. Vzpomínky [online]. Praha: nákladem vlastním, 1932 [cit. 2022-03-03]. Dostupné online.
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Čadík, Jindřich: Alois Kalvoda: Výbor prací z české krajiny. Praha: Česká grafická unie, 1924.
- Klobas, Oldřich: Alois Kalvoda: Životní pouť "malíře bříz" ze Šlapanic do Prahy. Podivín: Galerie, 1997.
- Šuman, Viktor: Alois Kalvoda. Praha: Jednota umělců výtvarných, 1925.
- Zemanová, Jana: Alois Kalvoda: Život a dílo. Jihlava: Oblastní galerie Vysočiny v Jihlavě, 1998.
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Alois Kalvoda na Wikimedia Commons
- Seznam děl v Souborném katalogu ČR, jejichž autorem nebo tématem je Alois Kalvoda
- Digitalizovaná díla Aloise Kalvody v Národní digitální knihovně.
- Alois Kalvoda v informačním systému abART
- Secesní malíři
- Čeští malíři 19. století
- Čeští krajináři
- Žáci Julia Mařáka
- Absolventi Akademie výtvarných umění v Praze
- Členové JUV
- Umělci ze Šlapanic
- Narození v roce 1875
- Narození 15. května
- Narození ve Šlapanicích
- Úmrtí v roce 1934
- Úmrtí 25. června
- Úmrtí v Běhařově
- Pohřbení ve Šlapanicích
- Čeští malíři 20. století