Rudolf Ferdinand z Lobkowicz
Rudolf Ferdinand princ z Lobkowicz | |
---|---|
![]() Rudolf Ferdinand z Lobkowicz, fotografie | |
Zemský velitel v Uhrách (4. armádní sbor v Budapešti) | |
Ve funkci: 1890 – 1905 | |
Panovník | František Josef I. |
Předchůdce | Nikolaus Pejacsevich |
Nástupce | Alexandr Uexküll-Gyllenband |
Tajný rada | |
Ve funkci: 1891 – 9. dubna 1908 | |
Panovník | František Josef I. |
Člen uherské Sněmovny magnátů | |
Ve funkci: 1885 – ? | |
Panovník | František Josef I. |
Císařský komorník | |
Ve funkci: 1866 – 9. dubna 1908 | |
Panovník | František Josef I. |
Vojenská služba | |
Hodnost | nadporučík (1859), podplukovník (1874), generálmajor (1882), polní podmaršál (1887), polní zbrojmistr (1894) |
Bitvy/války | druhá italská válka za nezávislost, bitva u Hradce Králové, rakousko-uherská okupace Bosny a Hercegoviny |
Narození | 16. srpna 1840 Břežany ![]() |
Úmrtí | 9. dubna 1908 (ve věku 67 let) Vídeň ![]() |
Místo pohřbení | Hrobka Lobkowiczů v Netíně |
Choť | (1900) Frederika z Kronau (1841–1918) |
Rodiče | Ludvík Jan z Lobkowicz (1807–1882) a Leopoldina z Liechtensteinu (1815–1899) |
Příbuzní | sestra: Ludovika z Lobkowicz, provd. Stadion-Thannhausenová (1838–1907) švagr: Eduard Josef Filip ze Stadion-Thannhausenu (1833–1884) bratr: Ludvík Leopold Maxmilián z Lobkowicz (1843–1868) sestra: Anna z Lobkowicz, prov. Harrachová (1847–1934) švagr: Alfréd Karel z Harrachu (1831–1914) synovec: František Maria z Harrachu (1870–1937) děd: Josef František Maxmilián z Lobkovic (1772–1816) babička: Marie Karolína ze Schwarzenbergu (1775–1816) |
Profese | voják |
Náboženství | římskokatolické |
Ocenění | 1892: rakouský Řád zlatého rouna (č. 1095); 1878: Řád železné koruny 1. třídy; 1899 velkokříž rakouského Leopoldova řádu; pruský Řád černé orlice |
Commons | Rudolf Ferdinand von Lobkowicz |
Některá data mohou pocházet z datové položky. |
Rudolf Ferdinand princ z Lobkowicz (též z Lobkovic) (16. srpna 1840, Břežany – 9. dubna 1908, Vídeň) byl český šlechtic a rakousko-uherský generál z rodu Lobkowiczů. V c. k. armádě dosáhl dosáhl hodnosti polního zbrojmistra (1894) a byl dlouholetým velitelem 4. armádního sboru v Budapešti (1894–1905). Byl rytířem Řádu zlatého rouna a nositelem řady dalších vyznamenání v Rakousku i v zahraničí. Po matce byl dědicem velkostatků na Moravě a Vysočině (Velké Meziříčí).[1]
Životopis
[editovat | editovat zdroj]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/31/Z%C3%A1mek_Velk%C3%A9_Mezi%C5%99%C3%AD%C4%8D%C3%AD_%285%29.jpg/220px-Z%C3%A1mek_Velk%C3%A9_Mezi%C5%99%C3%AD%C4%8D%C3%AD_%285%29.jpg)
Pocházel z významného českého šlechtického rodu Lobkowiczů, narodil se na jižní Moravě na zámku Břežany jako starší syn prince Ludvíka Jana Lobkowicze (1807–1882) z roudnické rodové větve a jeho manželky Leopoldiny, rozené princezny z Lichtenštejna (1815–1899). Studoval na dělostřelecké akademii v Olomouci a v roce 1858 vstoupil jako kadet do armády. Zúčastnil se války v Itálii, během níž byl povýšen na nadporučíka (1859), později se vyznamenal v prusko-rakouské válce v bitvě u Hradce Králové. V roce 1867 byl přidělen jako doprovod francouzskému císaři Napoleonovi III. při jeho pobytu v Salcburku. Jako jeden z pobočníků císaře Františka Josefa (1870)[2] byl pověřen diplomatickými cestami do Berlína (1872) a Petrohradu (1874). V roce 1874 byl povýšen na podplukovníka a od té doby dlouhodobě působil v Budapešti, kde byl štábním důstojníkem 5. dělostřeleckého pluku.[3]. V roce 1876 byl povýšen na plukovníka a stal se velitelem 5. pluku dělostřelectva.[4] Mezitím se zúčastnil okupace Bosny a Hercegoviny (1878).
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/24/Rudolf_Prinz_Lobkowitz_%281840%E2%80%931908%29_bild02_crop.jpg/220px-Rudolf_Prinz_Lobkowitz_%281840%E2%80%931908%29_bild02_crop.jpg)
V roce 1882 byl povýšen do hodnosti generálmajora a stal se velitelem 13. pěší brigády v Rijece.[5], kde strávil čtyři roky (1882–1886). V roce 1887 dosáhl hodnosti polního podmaršála a přešel na post velitele 35. pěší divize v Kluži.[6] Díky své dlouholeté službě v Uhrách a vynikajícím znalostem o místních poměrech zde získal značnou popularitu, udržoval přátelské vztahy s uherskou šlechtou i státními úředníky. Již v roce 1885 byl jmenován členem uherské panské sněmovny a nakonec byl v letech 1890–1905 velitelem 4. armádního sboru v Budapešti.[7][8] Vynikl také jako odborník v oboru dělostřelectva, podílel se na jeho reorganizaci a často publikoval. V roce 1894 byl povýšen do druhé nejvyšší hodnosti polního zbrojmistra,[9] v armádě byl penzionován k datu 1. listopadu 1905.[10]
Rodinné a majetkové poměry
[editovat | editovat zdroj]Po matce Leopoldině zdědil v roce 1899 velkostatky na Vysočině (Velké Meziříčí) a na Znojemsku (Břežany, tehdy pod názvem Fryšava).[11] Oba velkostatky zahrnovaly celkem přes 8 000 hektarů půdy, princ Rudolf se tak stal významným vlastníkem pozemků na Moravě, k velkostatkům patřily také četné průmyslové podniky. Protože zemřel bez potomstva, majetek byl po jeho smrti rozdělen mezi potomstvo jeho sestry Anny, provdané Harrachové (1847–1934). Velké Meziříčí převzal synovec František Harrach (1870–1937), Břežany zdědila neteř Ludovika (1876–1942), provdaná za pruského důstojníka barona Filipa Wamboldta.
V roce 1900 se oženil s Friederike Kronau (1841–1918), která byla v mládí populární herečkou vídeňského Burgtheatru. Jejím prvním manželem byl baron Leopold von Edelsheim-Gyulai (1826–1893),[12] který byl také generálem c. k. armády a velitelem v Budapešti.
Tituly a ocenění
[editovat | editovat zdroj]Jako příslušník knížecího rodu Lobkowiczů užíval od narození šlechtický titul princ. Od roku 1866 byl c. k. komořím a v roce 1891 byl jmenován c. k. tajným radou s nárokem na oslovení Excelence. V případě člena nejvyšší šlechty mělo ale prioritu oslovení Jasnost (Seine Durchlaucht) spojené s titulem prince. V roce 1892 byl jmenován rytířem Řádu zlatého rouna,[13][14] v Rakousku-Uhersku byl dále nositelem velkokříže Leopoldova řádu, Řádu železné koruny I. třídy, držitelem Vojenského záslužného kříže, Vojenské záslužné medaile, Válečné medaile a Jubiljení pamětní medaile.[15] Řadu ocenění získal také od zahraničních panovníků mimo jiné v souvislosti s funkcí císařského pobočníka.[16] Od roku 1889 byl čestným majitelem 13. dělostřeleckého pluku dislokovaného v Záhřebu.[17]
Zahraniční řády a vyznamenání
[editovat | editovat zdroj]rytířský kříž Řádu svatého Alexandra Něvského (Rusko)
Řád sv. Stanislava (Rusko)
Řád černé orlice (Německo)
Řád červené orlice I. třídy (Německo)
Řád pruské koruny II. třídy (Německo)
důstojník Řádu čestné legie (Francie)
komandér Řádu italské koruny (Itálie)
velokříž Řád rumunské koruny (Rumunsko)
velkodůstojník Leopoldova řádu (Belgie)
velkokříž Danebrožského řádu (Dánsko)
Řád lva a slunce I. třídy (Persie)
rytíř Řádu Albrechtova (Sasko)
velkokříž Řádu Spasitele (Řecko)
Odkazy
[editovat | editovat zdroj]Reference
[editovat | editovat zdroj]- ↑ Ottův slovník naučný, díl 16.; Praha, 1900 (reprint 1999); s. 227 ISBN 80-7185-057-8
- ↑ Kais. Königl. Militär Schematismus für 1872; Vídeň, 1871; s. 136 dostupné online
- ↑ Kais. Königl. Militär Schematismus für 1876; Vídeň, 1875; s. 538 dostupné online
- ↑ Kais. Königl. Militär Schematismus für 1878; Vídeň, 1877; s. 128 dostupné online
- ↑ Kais. Königl. Militär Schematismus für 1883; Vídeň, 1883; s. 123 dostupné online
- ↑ Kais. Königl. Militär Schematismus für 1887; Vídeň, 1887; s. 121 dostupné online
- ↑ Přehled velitelů armádních sborů rakousko-uherské armády 1883–1918 na webu austro-hungarian army dostupné online
- ↑ Schematismus für das Kaiserliche und Königliche Heer für 1896; Vídeň, 1895; s. 92, 124 dostupné online
- ↑ Přehled generálů rakousko-uherské armády 1890–1918 na webu austro-hungarian army dostupné online
- ↑ Služební postup Rudolfa Lobkowicze in: SCHMIDT-BRENTANO, Antonio: Die k. k. bzw. k. u. k. Generalität 1816–1918; Vídeň, 2007; s. 107 dostupné online
- ↑ Neuester Schematismus der Herrschaften, Güter und Zuckerfabriken in Mähren und Schlesien; Brno, 1899; s. 43, 112–114 dostupné online
- ↑ Rodokmen rodu Edelsheim-Gyulai na webu euweb.cz dostupné online
- ↑ LOBKOWICZ, František: Zlaté rouno v zemích českých; (zvláštní otisk ze Zpravodaje Heraldika a genealogie), Praha, 1991; s. 274
- ↑ Seznam rytířů rakouského Řádu zlatého rouna v 19. století dostupné online
- ↑ Schematismus für das Kaiserliche und Königliche Heer für 1904; Vídeň, 1903; s. 118 dostupné online
- ↑ Přehled řádů a vyznamenání Rudolfa Lobkowicze in: Hof- und Staatshandbuch der Österreichisch-Ungarischen Monarchie für das Jahr 1904; Vídeň, 1904; s. 267 dostupné online
- ↑ Přehled majitelů 13. dělostřeleckého pluku in: Schematismus für das k.u.k. Heer für 1914; Vídeň, 1914; s. 847 dostupné online
Literatura
[editovat | editovat zdroj]- KASÍK, Stanislav, MAŠEK, Petr, MŽYKOVÁ, Marie: Lobkowiczové, dějiny a genealogie rodu; České Budějovice, 2002; 240 s. ISBN 80-903040-3-6
Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]Obrázky, zvuky či videa k tématu Rudolf Ferdinand z Lobkovic na Wikimedia Commons
- Rodokmen Lobkowiczů (Miroslav Marek)
- Lobkowiczové
- Čeští šlechtici
- Moravští šlechtici
- Rakousko-uherští generálové
- Čeští tajní radové
- Císařští komoří
- Rytíři rakouského Řádu zlatého rouna
- Nositelé Řádu Leopoldova
- Nositelé Řádu železné koruny
- Nositelé Vojenského záslužného kříže (Rakousko)
- Nositelé Vojenské záslužné medaile (Rakousko)
- Nositelé Řádu svatého Alexandra Něvského
- Nositelé Řádu svatého Stanislava
- Nositelé Řádu červené orlice
- Rytíři Řádu černé orlice
- Nositelé Řádu koruny (Prusko)
- Důstojníci Řádu čestné legie
- Nositelé Řádu italské koruny
- Nositelé Řádu rumunské koruny
- Nositelé Řádu Leopolda (Belgie)
- Nositelé Řádu Albrechtova
- Nositelé Řádu Spasitele
- Nositelé Řádu slunce a lva
- Nositelé Řádu Dannebrog
- Narození 16. srpna
- Narození v roce 1840
- Úmrtí 9. dubna
- Úmrtí v roce 1908
- Úmrtí ve Vídni
- Narození v Břežanech (okres Znojmo)