Zákon o nezávislosti Indie
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/17/Map_of_British_India_anachronous.png/300px-Map_of_British_India_anachronous.png)
Zákon o nezávislosti Indie (anglicky Indian Independence Act 1947) byl zákon přijatý Parlamentem Spojeného království, který oficiálně schválil nezávislost Indie a její rozdělení.
Předchozí události
[editovat | editovat zdroj]20. února 1947 prohlásil britský premiér Clement Attlee v parlamentní řeči, že britská vláda v Indii skončí nejpozději v červnu 1948. 24. března 1947 se stal indickým místokrálem lord Mountbatten. Ten po svém příjezdu do Indie usoudil, že vzhledem k nebezpečnosti situace není možné čekat víc, než rok. Mountbatten se rozhodl pro rozdělení kolonie a vznik separátního muslimského státu.[1]
2. června 1947 se v místokrálově paláci uskutečnilo rozhodující jednání, bezprostředně po němž bylo rozdělení Indie schváleno jak Muslimskou ligou, tak Indickým národním kongresem. Výsledek tohoto jednání, tzv. Mountbattenův plán, vešel ve známost následující den.[2]
O několik týdnů později, 18. července 1947, byl přijat Zákon o nezávislosti Indie.
Hlavní body zákona
[editovat | editovat zdroj]- Britská vláda nad Indií skončí o půlnoci na 15. srpna 1947.
- Vzniknou nezávislá dominia Indie a Pákistán a bude provedena demarkace jejich vzájemných hranic.
- Britská „nejvyšší moc“ (paramountcy) ve vztahu k indickým knížecím státům zanikne a nebude nikomu předána, aniž by však Velká Británie přiznala těmto knížecím státům subjektivitu mezinárodního práva.
- Obě dominia budou plně nezávislá, jejich hlavou však zůstane Britský panovník, zastoupený Generálním guvernérem Indie, respektive Generálním guvernérem Pákistánu.
- Obě dominia se stávají členy Britského společenství národů, s právem kdykoli vystoupit.
- Britský panovník není oprávněn používat titul Indický císař.
Následující události
[editovat | editovat zdroj]Úderem půlnoci na 15. srpna 1947 vznikla nezávislá Indie a Pákistán. Paňdžáb a Bengálsko byly rozděleny Radcliffovou linií mezi oba státy a vypukly zde náboženské masakry, provázené masovým stěhováním obyvatelstva. Severozápadní pohraniční provincie se referendem připojila k Pákistánu, stejně rozhodli i voliči silhatského distriktu Ásámu. Až na tři výjimky (džúnágarhský naváb, haidarábádský nizám a kašmírský maharádža)[3] podepsali vládci všech knížecích států do 15. srpna 1947 akty o přistoupení (Instrument of Accession) k Indii, nebo Pákistánu.[2]
22. října 1947 vtrhly do Kašmíru ozbrojené oddíly Paštunů a postupovaly směrem na Šrínagar. 26. října 1947 podepsal kašmírský maharádža akt přistoupení k Indii a začala nevyhlášená První indicko-pákistánská válka.[4] V únoru 1948 byl k Indii připojen knížecí stát Džúnágarh, v lednu 1950 knížecí stát Hajdarábád.[5]
Reference
[editovat | editovat zdroj]Literatura
[editovat | editovat zdroj]- Filipský, Jan, Knotková-Čapková, Blanka, Marek, Jan, Vavroušková, Stanislava: Dějiny Bangladéše, Bhútánu, Malediv, Nepálu, Pákistánu a Šrí Lanky, Nakladatelství Lidové noviny (2003), Praha, ISBN 80-7106-647-8
- Strnad, Jaroslav, Filipský, Jan, Holman, Jaroslav, Vavroušková, Stanislava: Dějiny Indie, Nakladatelství Lidové noviny (2003), Praha, ISBN 80-7106-493-9
Související články
[editovat | editovat zdroj]Externí odkazy
[editovat | editovat zdroj]- Vyhlášení nezávislosti Indie a Pákistánu - video z cyklu České televize Historický magazín