HMHS Britannic
HMHS Britannic | |
---|---|
![]() HMHS Britannic |
|
Tyyppi |
postihöyrylaiva (1914) sairaalalaiva (1914-1916) |
Lippuvaltio |
![]() |
Kotipaikka | Liverpool |
Aiemmat nimet |
RMS Britannic (1914) HMHS Britannic (1914-1916) |
Operaattori | Britannian kuninkaallinen laivasto |
Omistaja | White Star Line |
Rakennustelakka | Harland and Wolff, Belfast |
Rakennusnumero | 433 |
Kölinlasku | 30. marraskuuta 1911 |
Vesillelasku | 26. helmikuuta 1914 |
Status | upposi ajettuaan merimiinaan 21. marraskuuta 1916 |
Tekniset tiedot | |
Kansien määrä | 9 matkustajille 1 miehistölle |
Pituus | 269,1 m |
Leveys | 28,7 m |
Korkeus | 53 m |
Syväys | 10,5 m |
Uppouma | 53 200 t |
Bruttovetoisuus (GT) | 48 158 brt |
Koneisto | 2 mäntähöyrykonetta sekä Parsons-höyryturbiini |
Koneteho | 37 000 kW |
Nopeus | 44 km/h |
Nopeus | 24 kn |
Miehistö | 860 |
Sisaralukset | RMS Titanic |
HMHS Britannic oli White Star Line -varustamon RMS Olympicin ja RMS Titanicin sisaralus, joka laskettiin vesille vuonna 1914. Laivan nimen on sanottu pitäneen olla alun perin Gigantic, mutta Titanicin onnettomuuden jälkeen nimi vaihdettiin, sillä varustamon arvellaan pitäneen aiottua nimeä liian uhmakkaana.[1] Britannic valittiin laivan nimeksi oletettavasti ensimmäisen maailmansodan edellä vallinneen isänmaallisuuden vuoksi. Laiva upposi ajettuaan merimiinaan vuonna 1916 Kreikan rannikolla toimiessaan sairaalalaivana.[2]
Historia
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Uudet laivat
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Vuonna 1907 White Star Linen pääjohtaja J. Bruce Ismay ja Belfastissa sijaitsevan Harland & Wolff -telakan puheenjohtaja lordi Pirrie päättivät rakentaa kolme linjalaivaa, jotka kokonsa, ylellisyytensä ja turvallisuutensa puolesta kilpailisivat Cunard Linen Lusitanian ja Mauretanian kanssa, mutta olisivat hitaampia.[3] Joidenkin väitteiden mukaan Britannicin nimeksi piti tulla Gigantic, mutta varustamo kiisti kaavailleensa nimeä.[4]
Rakentaminen
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Britannic oli hyvin samantyylinen kuin sisaraluksensa Olympic ja Titanic. White Star Line tilasi aluksen Harland and Wolffilta Belfastista. Laivan köli laskettiin 30. marraskuuta 1911 samassa altaassa kuin Olympic telakkanumerolla 433, ja alus laskettiin vesille 26. helmikuuta 1914.[3]
Britannicilla oli 29 kivihiilikattilaa, jotka tuottivat höyryä kahdelle nelisylinteriselle mäntähöyrykoneelle ja yhdelle matalapaineiselle Parsons-turbiinille. Aluksella oli neljä savupiippua, joista yksi oli ilmastointihormi, joka ulkonäkösyistä rakennettiin savupiipun näköiseksi. Britannicin oli tarkoitus kuljettaa noin 3 200 matkustajaa ja miehistön jäsentä.[5][6] Sillä oli kolme eri luokkaa. Lisäksi kuusi Britannicin kuudestatoista vesitiiviistä laipioista korotettiin B-kannelle asti, jotta ne voisivat estää veden virtaamisen koko alukseen.[7][8][1] Se oli hieman pidempi kuin sisaraluksensa Olympic ja Titanic.[6]
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/74/Britannic_under_construction.jpg/250px-Britannic_under_construction.jpg)
Ennen valmistumistaan valtamerialukseksi se pakko-otettiin 13. marraskuuta 1915 ensimmäiseen maailmansotaan, jossa se toimi sairaalalaivana (HMHS eli His Majesty’s Hospital Ship) Välimerellä.[9][10][11] Tällöin aluksen sisustus purettiin kaikessa kiireessä, joskin esimerkiksi ensimmäisen luokan pääportaikon lasikupoli ja porraskaiteet jätettiin paikoilleen, mutta seinäpanelointi purettiin ja myytiin huutokaupassa aluksen upottua.
Titanicin uppoamisen jälkeiset muutokset
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fd/The_White_Star_Atlantic_Mail_Steamer_Britannic_%28deck_plans%29.jpg/250px-The_White_Star_Atlantic_Mail_Steamer_Britannic_%28deck_plans%29.jpg)
Titanicin upottua ja ennen Britannicin vesillelaskua alukseen tehtiin muutoksia, joihin kuului sen rungon tekeminen 29 metriä leveäksi, joka oli kaksi jalkaa eli noin 60 senttimetriä leveämpi kuin sisaraluksilla. Laivaan vaihdettiin edellisten alusten käyttämän 16 000 hevosvoimaisen turbiinimoottorin tilalle 18 000 hv:n turbiinimoottori ja höyrymäntämoottorit saivat kumpikin tehoa lisää 1000 hv, jonka takia aluksen koneteho oli noin 3 000 kW korkeampi. Tällä kompensoitiin aluksen kasvanutta kokoa ja painoa.
Aluksen runkoa ja turvajärjestelmiä paranneltiin siten, että se ei olisi niin herkkä muun muassa jäävuorille. Sisaralusten pohjassa käytetty kaksoispohjan rakenneperiaate laajennettiin aluksen kylkiin suojaamaan boilerihuoneita ja konehuoneita. Vesitiiviiden laipioiden korottamisen lisäksi sähkögeneraattorihuoneeseen lisättiin yksi laipio lisää parantamaan toimintavarmuutta generaattorihuoneisiin kohdistuvan vuodon varalle.[7][9][12] Alukseen asennettiin enemmän pelastusveneitä, niitä oli yhteensä noin 48.[12]
Ensimmäinen palvelus
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Kun Gallipolin taistelun uhreja alkoi tulla enemmän, tuli tarve muuttaa suurin osa linjalaivoista sairaalalaivoiksi. Hallitus päätti pakko-ottaa Britannicin sairaalalaivaksi 15. marraskuuta 1915, koska aluksessa oli sopivia tiloja haavoittuneille. Alus maalattiin valkoiseksi, lisäksi sen kylkeen maalattiin vihreä raita ja suuret punaiset ristit.[12] White Starin pääkonttorissa Liverpoolissa päätettiin 12. joulukuuta, että aluksen kapteeniksi tulisi varustamon kokeneimpiin kapteeneihin kuulunut Charles A. Bartlett, joka oli toiminut myös aluksen rakennustöiden valvojana.[10][5]
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/13/HMHS_Galeka_and_the_HMHS_Britannic.jpg/250px-HMHS_Galeka_and_the_HMHS_Britannic.jpg)
Alus muutettiin siten, että se kykeni kuljettamaan 3 300 haavoittunutta ja lääkintähenkilökunnan, johon kuului 52 lääkäriä, 101 sairaanhoitajaa ja 336 apuhoitajaa, sekä 675 hengen miehistön.[11] Hyttejä aluksella oli haavoittuneille 2 034.[5] Ensimmäisen palveluksen päätyttyä 6. kesäkuuta 1916 Britannic palasi Belfastiin, jossa sitä alettiin muuttamaan takaisin matkustajalaivaksi. Britannian hallitus maksoi White Star Line yhtiölle 75 000 puntaa korvaamaan muutoksen takaisin matkustajalaivaksi. Muutos kesti useita kuukausia, ennen kuin se keskeytettiin, kun alus kutsuttiin takaisin palvelukseen sairaalalaivana.[13]
Toinen palvelus
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Britannian amiraliteetti kutsui Britannicin takaisin palvelukseen sairaalalaivana 26. elokuuta 1916, ja alus palasi Välimerelle neljättä matkaa varten 24. syyskuuta samana vuonna. 29. syyskuuta matkalla Napoliin Britannic joutui voimakkaaseen myrskyyn, josta Britannic pääsi läpi ilman vahinkoja.[13] Britannic lähti takaisin Southamptoniin 9. lokakuuta. Tämän jälkeen Britannic teki viidennen matkansa, ja saapui Mudrosiin miehistön keskuudessa levinneen elintarvikeperäisen sairauden takia.[13] Britannicilla seurattiin tiettyä rutiinia. Kello kuudelta aamulla potilaat herätettiin ja tilat siivottiin. Aamiainen tarjoiltiin klo 6.30, sitten kapteeni tarkasti koko aluksen. Lounas tarjoillaan klo 12.30 ja tee klo 16.30. Potilaita hoidettiin aterioiden välillä ja ne, jotka halusivat mennä kävelylle pystyivät tekemään niin. Klo 20.30 potilaat menivät nukkumaan ja kapteeni teki vielä yhden tarkastuskäynnin.[13]
Uppoaminen
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]HMHS Britannicin uppoaminen | |
---|---|
![]() Britannic uppoaa |
|
Päivämäärä | 21. marraskuuta 1916 |
Kellonaika | 8.12–9.07 |
Syy | törmäys merimiinaan |
Kuolleita | 30 |
Tiistaina 21. marraskuuta 1916 kello 8.12 aamulla Britannicin kulkiessa Kéan ja Makrónisoksen saarten välisessä Kéansalmessa Kreikan vesillä laivaa ravisutti voimakas räjähdys, joka repi sen kylkeen ammottavan aukon. Alus upposi 55 minuutissa. Aluksen päällikkö Charles Alfred Bartlett yritti viimeisenä keinona ajaa laivan matalikolle siinä kuitenkaan onnistumatta.[14][5] Koneiden pysäyttämättä jättäminen johti ihmishenkien menetyksiin. Britannicilla olleista 1 300 henkilöstä vain 30 sai surmansa, hekin pelastusveneissä, jotka joutuivat laivan potkurin runtelemiksi.[15] Sairaanhoitaja Violet Jessop työskenteli molemmilla laivoilla näiden upotessa ja selvisi hengissä kummallakin kerralla. Hän oli työskennellyt myös Olympicilla tämän törmätessä risteilijä HMS Hawken kanssa vuonna 1911.[16]
Kun Britannicin hylkyä tutkittiin, sen vauriot johtivat epäilyihin toisesta räjähdyksestä. Koska mitään räjähtävää lastia ei löytynyt, pääepäilty oli hiilipöly. Miehistön jäsenten lausuntojen mukaan räjähdyksiä tapahtui kumminkin vain yksi.[17]
Uppoamisen kulku
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Räjähdyksen tapahduttua kello 8.12[18], sen tekemä vaurio oli osastojen 2 ja 3 välissä. Kuusi osastoa, keulapiikki, osastot 1, 2 ja 3 ja kattilahuoneet 5 ja 6 olivat veden vallassa. Kapteeni Bartlett antoi käskyn sulkea vesitiiviit ovet, valmistella pelastusveneet ja lähettää hätäsignaali.[12][3] Räjähdys oli kuitenkin vaurioittanut antennia niin, että lennätin pystyi vain lähettämään viestejä, muttei vastaanottamaan niitä.[19] Kello 8.14 Britannic oli kallistunut hieman tyyrpuuriin, ja vähän eteenpäin. Samoihin aikoihin kapteeni Bartlett päätti käynnistää moottorit uudelleen ja ajaa laivan Kéa-saaren rantaan.[20] Pelastusveneitä alettiin laskea jo tässä vaiheessa. Ensimmäinen vene laskettiin kello 8.20, kahdeksan minuuttia räjähdyksen jälkeen. Kello 8.30 yksi veteen laskettu pelastusvene joutui potkureiden tekemään virtaan ja lopulta paapuurin puoleinen, puoliksi vedestä sojottava, käynnissä oleva potkuri tuhosi sen. Muutamaa minuuttia myöhemmin myös toinen pelastusvene joutui samaan potkuriin. Yhteensä 30 ihmistä kuoli.[3]
Kello 8.35 Bartlett antoi varsinaisen käskyn evakuoida alus ja sammuttaa koneet.[12] Bartlett onnistui pysäyttämään koneet vain sekunteja ennen kuin kolmas vene olisi joutunut potkurin murskaamaksi. Keula oli alkanut upota nopeasti, kun Bartlett yritti ajaa Britannicia rantaan. Kello 8.50 Britannicin kallistuma tyyrpuuriin oli noin 10 astetta ja aluksen nimikyltti keulassa oli melkein vedessä. Bartlett käski keskeyttää pelastusveneiden laskun, vaikka laivan uppoamiseen olikin enää 17 minuuttia. Bartlett käynnisti moottorit uudelleen ja yritti matalikolle, joka sai veden tulvimaan D-kannelle. Lopulta hän luovutti.[3]
Kello 9.00 vesi oli melkein venekannella. Bartlett puhalsi kaksi pitkää puhallusta pillillä, käski evakuoida konehuoneen ja lähti uimaan veteen ensimmäisten venetaavettien kohdalta. Tässä vaiheessa vesi oli yltänyt jo venekannelle. Hän ui lähistöllä olevaan veneeseen. Konemiehet pakenivat 24 metrin korkeudesta neljännen savupiipun kohdalta C-kannelta.[3][18]
Britannic kaatui hitaasti tyyrpuurin puoleiselle kyljelleen ja savupiiput alkoivat romahtaa. Ensin romahti kolmas savupiippu keulasta lukien, sitten ensimmäinen ja toinen ja lopulta neljäs. Kello 9.06 Britannic oli täysin kyljellään ja sen keula osui matalalla olevaan pohjaan. Kello 9.07, 55 minuuttia räjähdyksen jälkeen Britannic upposi. Laivan 48 pelastusveneestä 35 oli laskettu veteen.[3]
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4c/Britannic%27s_survivors.jpg/250px-Britannic%27s_survivors.jpg)
Hätäsignaalin saaneet HMS Scourge ja HMS Heroic saapuivat pelastamaan kaikki 1 270 eloonjäänyttä.[3][18]
Uppoamisen syyt
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Laivan räjähdyksestä syytettiin aluksi saksalaista torpedoa, mutta myöhemmin todennäköisenä syyllisenä pidettiin saksalaista merimiinaa. Myöhemmin saatiin tietää, että saksalainen sukellusvene U-73 oli muutamaa viikkoa aikaisemmin miinoittanut Britannicin käyttämän kanaalin. Miinan räjähdettyä se aukaisi neljä Britannicin 17 vesitiiviistä osastoista, mutta sen lisäksi räjähdys oli vääntänyt laivan runkoa siten, että kattilahuoneiden 5 ja 6 vesitiiviitä ovia ei saatu suljettua. Laiva olisi jäänyt pinnalle vaikka kuusi laivan vesitiivistä osastoa olisi menetetty, vesi virtasi lopulta sisään myös avoimista ikkunoista.[21]
Hylyn sijainti
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Britannicin hylky sijaitsee noin 120 metrin syvyydessä Kreikan rannikolla Kéan saaren luoteispuolella ( ). Ensimmäisenä sitä tutki sen löytänyt tutkimusmatkailija Jacques-Yves Cousteau vuonna 1975.[22] Hylky on riittävän matalalla sukeltajien tutkittavaksi, mutta sitä pidetään Ison-Britannian sotahautamuistomerkkinä, ja kaikkiin tutkimuksiin on saatava sekä Ison-Britannian että Kreikan hallitusten hyväksyntä.lähde?
Populaarikulttuurissa
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Britannicin viimeisistä hetkistä on tehty yksi elokuvasovitus, Brian Trenchard-Smithin ohjaama osittain fiktiivinen televisioelokuva Britannic, joka valmistui vuonna 2000.
Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- de Kerbrech, Richard: Ships of the White Star Line. Hersham, Surrey, UK: Ian Allan Publishing Ltd., 2009. ISBN 978-0-7110-3366-5. (englanniksi)
- YouTube, Titanic Honor & Glory: Britannic Sinks – Real Time Documentary
Viitteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- ↑ a b HMHS "Britannic": The Brief Life of "Titanic's" Gigantic Sister Steamship Mutual. 3.2017. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ MI News Network: Maritime Accidents : The Sinking of Britannic Hospital Ship Marineinsight. 21.7.2016. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ a b c d e f g h HMHS Britannic Ssmartime.com. Arkistoitu 19.9.2018. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ HMHS Britannic Wayback Machine. 2.8.2001. Arkistoitu 19.12.2005. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ a b c d Kennedy Hickman: World War I: HMHS Britannic ThoughtCo. 30.7.2017. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ a b RMS Britannic or HMHS Britannic Titanicandco.com. Arkistoitu 19.6.2016. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ a b Construction - Hospital Ship HMHS Britannic hmhsbritannic.weebly.com. Viitattu 23.7.2024. (englanniksi)
- ↑ Amy Tikkanen: Britannic Britannica. Britannica. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ a b Britannic sinks in Aegean Sea History. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ a b The HMHS Britannic: Titanic's Little "Big" Sister Teachertech.rice.edu. Arkistoitu 9.2.2019. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ a b de Kerbrech 2009, s. 169–171.
- ↑ a b c d e Eleanor Lees: HMHS Britannic: What happened to the Titanic’s ill-fated sister ship? Bt.com. 5.12.2016. Arkistoitu 12.2.2019. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ a b c d Mark Chirnside: The Olympic-class ships : Olympic, Titanic, Britannic. Stroud: Tempus, 2004. 56467242. ISBN 0-7524-2868-3, 978-0-7524-2868-0. Teoksen verkkoversio (viitattu 6.9.2021).
- ↑ The Golden Era of Transatlantic Voyage: HMHS Britannic - Titanic's less known sister ship Drivemag Boats. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ Goran Blazeski: The sinking of the RMS Titanic’s younger sister, the Britannic The Vintage News. 26.11.2016. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ Titanic survivor stories - Violet Jessop Premierexhibitions. Arkistoitu 11.2.2019. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ Michailakis, Michail: Theories hmhsbritannic.weebly.com. Hospital Ship Britannic. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
- ↑ a b c Sinking of the HMHS Britannic bluebirdelectric.net. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ Matthew Anderson: HMHS Britannic Shipwreck World. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ Britannic Lost Liners – PBS.org. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
- ↑ Tattersfield, David: The Loss of the Britannic : 21 November 1916 westernfrontassociation.com. The Western Front Association. Viitattu 12.9.2023. (englanniksi)
- ↑ Titanic’s sister ship Britannic could become a diving attraction in Greece Lonely Planet. 21.10.2016. Viitattu 11.2.2019. (englanniksi)
Aiheesta muualla
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]Kuvia tai muita tiedostoja aiheesta HMHS Britannic Wikimedia Commonsissa