Oikosarvet
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4a/Orthoceras_BW.jpg/250px-Orthoceras_BW.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/68/Orthoceras_Limestone_Erfoud_Maroc.jpg/250px-Orthoceras_Limestone_Erfoud_Maroc.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/f8/Ooland_baculite_Image0022_lo_res_3_x1_7.jpg/250px-Ooland_baculite_Image0022_lo_res_3_x1_7.jpg)
Oikosarvet on yhteisnimitys kaikille suoran putken sisällä eläneisiin pääjalkaisiin nilviäisiin ja siihen kuuluu monenlaisia mustekalan kaltaisia eläimiä.[1][2] Niiden fossiloituneita jäänteitä on löytynyt kymmeniä tuhansia ja toisinaan kokonaiset kivet muodostuvat yksinomaan niiden jäänteistä. Joihinkin fossiileihin on tallentunut kuoren alkuperäinen väri.[1] Vaikka jotkut oikosarvet kasvoivat jättiläismäisiin mittoihin, suurin osa oli vain muutaman senttimetrin pituisia.[3] Oikosarvia olivat esimerkiksi Orthoceras ja Cameroceras. Ne kehittyivät noin 495 miljoonaa vuotta sitten myöhäisellä kambrikaudella ja kuolivat sukupuuttoon noin 225 miljoonaa vuotta myöhemmin myöhäisellä triaskaudella.[4] Tuon aikakauden välissä ne olivat merten yleisimpiä eläimiä.[4]
Kuten muilla pääjalkaisilla, oikosarvilla oli pään alapuolella sifoniksi kutsuttu voimakas ja lihaksikas putki, joka toimi samalla periaatteella kuin suihkumoottori.[1] Kun eläin pusersi vettä kovalla paineella putken läpi, se alkoi liikkua hitaasti vastakkaiseen suuntaan.[1] Hyponomi oli taipuisa, joten eläin saattoi liikkua sen avulla mihin suuntaan tahansa.[1] Useimpien pääjalkaisten tavoin oikosarvet luultavasti piileskelivät päiväsaikaan meren syvänteissä ja hämärissä painanteissa. Yöllä ne tulivat matalaan veteen pyydystämään kaloja, trilobiitteja ja meriskorpioneja.[1] Oikosarvilla oli ilmeisesti huono näkö,[1] joten ne aistivat saaliin ehkä hajuaistinsa avulla. Saaliiseen ne tarttuivat pitkillä lonkeroillaan ja repivät sen kappaleiksi papukaijan nokkaa muistuttavalla suullaan.[1] Niiden lonkeroissa oli urat, mutta ei samankaltaisia imukuppeja kuin nykyään elävillä mustekaloilla ja kalmareilla.
Lähteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- Tim Haines ja Paul Chambers, Esihistoriallinen eläinmaailma, 2005, ISBN 978-951-20-7276-7
- Muinaishirviö saalisti itämeressä tiede.fi
Viitteet
[muokkaa | muokkaa wikitekstiä]- ↑ a b c d e f g h Mäkelä, Eeva: Muinaishirviö saalisti Itämeressä Tiede-lehti. 9.3.2009. Viitattu 11.01.2018.
- ↑ Frey, Robert C. & Editoinut Pojeta Jr., John: Middle and Upper Ordovician Nautiloid Cephalopods of the Cincinnati Arch Region of Kentucky, Indiana, and Ohio (pdf) pubs.usgs.gov. 1995. Viitattu 11.01.2018 (englanniksi) .
- ↑ Frey, Robert C. & Editoinut Pojeta Jr., John: Middle and Upper Ordovician Nautiloid Cephalopods of the Cincinnati Arch Region of Kentucky, Indiana, and Ohio (pdf) pubs.usgs.gov. 1995. Viitattu 11.01.2018 (englanniksi).
- ↑ a b The monster nautiluses of the palaeozoic The monster nautiluses of the Palaeozoic – Deposits Magazine. 2017. Viitattu 11.01.2018 (englanniksi).