מתוך ויקימילון, מיזם רב לשוני ליצירת מילון חופשי שיתופי.
ניתוח דקדוקי
|
כתיב מלא |
אנחנו
|
הגייה* |
anakhnu
|
חלק דיבר |
כינוי־גוף
|
מין |
זכר או נקבה (רבים)
|
שורש |
|
דרך תצורה |
|
נטיות |
|
- כינוי המציין גוף ראשון רבים (מדברים, מדברות).
- אנחנו עשרים תלמידים בכיתה.
- פרוטו־שמית *נִחְנוּ ← עברית נַחְנוּ (הנמכת תנועה בהשפעת החי"ת הלועית) ← עברית אֲנַחְנוּ (האל"ף באנלוגיה לאֲנִי).[1] מקביל לשפות שמיות אחרות: פיניקית 𐤀𐤍𐤇𐤍 (אנחנ), ארמית אחנחא[1], ערבית نَحْنُ (נַחנֻ), אכדית anīnu.
- כפי שמתחוור מן המקרא ”נַחְנוּ פָשַׁעְנוּ וּמָרִינוּ“ (איכה ג, פסוק מב) ומכתובות עתיקות שנמצאו בא"י, ובמיוחד במכתבי לכיש מתברר שלמרות הקשרים ההדוקים מן העבר בן ארם-ישראל-ויהודה, לא היתה השפעת לשון הארמית משמעותית טרם גלות בבל . ברובד העברית הנכונה לימים של עד המאה השישית לפנה"ס ביטאו תושבי יהודה - "נחנו" , בעוד המבטאים בצורת "אנחנו" הסגירו מיד מבטא זר לועזי-ארמי [2].
- ↑ יהושע בלאו, תורת ההגה והצורות, הקיבוץ המאוחד תשל"ב, עמ' 94-93.
- ↑ CAL.
- ↑ מאת: נפתלי הרץ טור-סיני (טורטשינר), מלים שאולות בלשוננו /לשוננו: כתב-עת לחקר הלשון העברית והתחומים הסמוכים לה (תרצ"ז) ב,ח