גרד
גֵּרֵד (גם: גֵּרַד)
[עריכה]ניתוח דקדוקי - פועל | |
---|---|
כתיב מלא | גירד |
שורש וגזרה | ג־ר־ד, ע"ג, גזרת השלמים |
בניין | פִּעֵל |
- לשון חז"ל שפשף גוף; העביר עליו את ידו או כלי בחיכוך להסיר ממנו לכלוך או לקלפו. גם בגוף חי להסיר טפילים או גירוי.
- ”אין מגרדין לא מנעלים ישנים ולא סנדלים ישנים אבל סכין ומקנחין אותן“ (תוספתא, מסכת שבת – פרק ג, הלכה טו)
- ”אין מגרדין במגרדת ביום טוב..אם היו מלוכלכות בטיט ובצואה מגרדן כדי שלא יטנפו את כליו“ (תוספתא, מסכת שבת – פרק טז, הלכה יט)
- ”שופר שארוך וקצרו כשר גרדו בין מבפנים בין מבחוץ כשר“ (תוספתא, מסכת ראש השנה – פרק ב, הלכה ד)
- [עממי] גירה ונתן תחושה של רצון לגרד (1) בגוף.
- היד מגרדת לי.
- מגרד לי במרפק.
גיזרון
[עריכה]- השורש קיים במקרא פעם אחת בפועל התגרד.
צירופים
[עריכה]נגזרות
[עריכה]מילים נרדפות
[עריכה]תרגום
[עריכה]- אנגלית: scratch