מתוך ויקימילון, מיזם רב לשוני ליצירת מילון חופשי שיתופי.
ערך זה עוסק בהלל (שבח, השתטות). לערך העוסק בהלל (אור); ראו ההל.
|
- שִׁבח, סִפר גדולתו של מישהו, פרט יתרונות של מישהו או של משהו.
- ”כִּי מְאַסְפָיו יֹאכְלֻהוּ וְהִלְלוּ אֶת יְהוָה וּמְקַבְּצָיו יִשְׁתֻּהוּ בְּחַצְרוֹת קָדְשִׁי“ (ישעיהו סב, פסוק ט)
- ”אַשְׁרֵי יוֹשְׁבֵי בֵיתֶךָ עוֹד יְהַלְלוּךָ סֶּלָה“ (תהלים פד, פסוק ה)
- ”לְפִיכָךְ אֲנַחְנוּ חַיָּבִין לְהוֹדוֹת, לְהַלֵּל, לְשַׁבֵּחַ, לְפָאֵר, לְרוֹמֵם, לְהַדֵּר, לְבָרֵךְ, לְעַלֵּה, וּלְקַלֵּס, לְמִי שֶׁעָשָׂה לַאֲבוֹתֵינוּ וְלָנוּ אֶת כָּל הַנִּסִּים הָאֵלּוּ.“ (משנה, מסכת פסחים – פרק י, משנה ה).
- "קראתי שנים־שלשה מכתבים מארגנטינא, האחד יהלל את הפקידים, ישבח ויפאר וירומם אותם עד לשמים, וכמלאכי מרום הנם בעיניו, השני יהלל את הארץ כי היא זבת חלב ודבש וכגן־עדן לפני הנורדים" ("יפיפותו של יפת" ([1])([2])([3]), אלחנן ליב לוינסקי)
- ייתכן שמקור השורש בחיקוי (אונומטופיה) של שירה מיוחדת הנקראת היום 'צהלולים',[1] כפי שניתן לראות באחד משמותיה בערבית, هلاهل (הַלָאהִל).
ניתוח דקדוקי
|
כתיב מלא |
הלל
|
הגייה* |
halel
|
חלק דיבר |
שם־עצם
|
מין |
זכר
|
שורש |
ה־ל־ל א
|
דרך תצורה |
משקל קַטֵּל
|
נטיות |
ר׳ הַלֵּלוֹת
|
- לשון חז"ל פרקי תהילים (קיג־קיח) שאומרים בתפילות החגים.
- ”הָרִאשׁוֹן טָעוּן הַלֵּל בַּאֲכִילָתוֹ, וְהַשֵּׁנִי אֵינוֹ טָעוּן הַלֵּל בַּאֲכִילָתוֹ; זֶה וָזֶה טָעוּן הַלֵּל בַּעֲשִׂיָּתָן, וְנֶאֶכָלִין צָלִי עַל מַצּוֹת וּמְרוֹרִים, וְדוֹחִין אֶת הַשַּׁבָּת.“ (משנה, מסכת פסחים – פרק יב, משנה ג)
- ”הַהַלֵּל וְהַשִּׂמְחָה שְׁמוֹנָה כֵּיצַד, מְלַמֵּד שֶׁחַיָּב אָדָם בַּהַלֵּל וּבַשִּׂמְחָה וּבִכְבוֹד יוֹם טוֹב הָאַחֲרוֹן שֶׁל חָג, כִּשְׁאָר כָּל יְמוֹת הֶחָג.“ (משנה, מסכת סוכה – פרק ד, משנה ח)
- לפי (1) שֶבַח, דברים המכוונים לרומם מישהו או משהו, סיפור גדולתו של מישהו.
- "איש אותנו לא ישיב / מבור תחתית אפל, / כאן לא יועילו / לא שמחת הניצחון / ולא שירי הלל." (שיר לשלום, מאת יענקל'ה רוטבליט)
- נפעמתי מדברי השבח וההלל שנאמרו עליו.
- Hallel, glorification
- praise
- alabanza, glorificación
- idolatría
ניתוח דקדוקי
|
כתיב מלא |
הולל
|
הגייה* |
hulal
|
חלק דיבר |
תואר
|
מין |
זכר
|
שורש |
ה־ל־ל א
|
דרך תצורה |
משקל קֻטָּל
|
נטיות |
נ׳ הֻלָּלָה, ר׳ הֻלָּלִים, נ"ר הֻלָּלוֹת
|
- שהינו משובח ומרומם.
- "וְהָעִיר הַהֻלָּלָה נוֹתְרָה כַמִּדְבָּר חֲרֵבָה" (יהודה הלוי, ח 331)
- ”הָעִיר הַהֻלָּלָה אֲשֶׁר הָיְתָה חֲזָקָה בַיָּם“ (יחזקאל כו, פסוק יד)
ניתוח דקדוקי - פועל
|
כתיב מלא |
הולל
|
שורש וגזרה |
ה־ל־ל א
|
בניין |
פֻּעַל
|
- זכה לשבחים ולמחמאות.
- לשון המקרא נהג בקלות דעת.
- ”אָמַרְתִּי לַהוֹלְלִים אַל-תָּהֹלּוּ וְלָרְשָׁעִים אַל-תָּרִימוּ קָרֶן“ (תהלים עה, פסוק ה)
ניתוח דקדוקי
|
כתיב מלא |
הילל
|
הגייה* |
hilel
|
חלק דיבר |
שם פרטי
|
מין |
זכר
|
שורש |
ה־ל־ל א
|
דרך תצורה |
|
נטיות |
|
- תנא, נשיא הסנהדרין בתקופת הזוגות, אשר בר הפלוגתא שלו היה שמאי.
- ”הִלֵּל וּמְנַחֵם לֹא נֶחֱלָקוּ; יָצָא מְנַחֵם, נִכְנַס שַׁמַּאי; שַׁמַּאי אוֹמֵר שֶׁלֹּא לִסְמוֹךְ, הִלֵּל אוֹמֵר לִסְמוֹךְ.“ (משנה, מסכת חגיגה – פרק ב, משנה ב)
- ”הָעֵדִים חוֹתְמִים עַל הַגֵּט, מִפְּנֵי תִקּוּן הָעוֹלָם; הִלֵּל הִתְקִין פְּרוֹזְבּוּל, מִפְּנֵּי תִקּוּן הָעוֹלָם.“ (משנה, מסכת גיטין – פרק ד, משנה ג)
- ”אֵיזוֹ הִיא מַחֲלֹקֶת שֶׁהִיא לְשֵׁם שָׁמַיִם – זוֹ מַחֲלֹקֶת הִלֵּל וְשַׁמַּאי, וְשֶׁאֵינָהּ לְשֵׁם שָׁמַיִם – זוֹ מַחֲלֹקֶת קֹרַח וְכָל עֲדָתוֹ.“ (משנה, מסכת אבות – פרק ה, משנה יז)
- שם פרטי לזכר.
- ”וַיָּמָת עַבְדּוֹן בֶּן-הִלֵּל הַפִּרְעָתוֹנִי וַיִּקָּבֵר בְּפִרְעָתוֹן בְּאֶרֶץ אֶפְרַיִם בְּהַר הָעֲמָלֵקִי.“ (שופטים יט, פסוק טו)
- ”ומעשה שהיה, כך היה. התהלך לו הלל הקטן, בן שלש היה אז, כשכריך בידו, ברחוב.“ (שלמה-לי הקטן, מאת זאב אלבלינגר, בפרויקט בן יהודה)
- ”השלום לך ר' הלל, כמעט לא הכרתיך!“ (החלפן, מאת נחום סוקולוב, בפרויקט בן יהודה)
- ”הלל היה מן הילדים אשר השתדלו לבוא אל החדר מן הראשונים, עוד בטרם התאספו המורים ועוד טרם החלו הלימודים.“ (הַלְּוָיָה, מאת מרדכי בן הלל הכהן, בפרויקט בן יהודה)
- ↑ Zevit, Ziony (2007), The First Halleluyah, Milk and Honey: Essays on Ancient Israel and the Bible in Appreciation of the Judaic Studies Program at the University of California, San Diego, p. 164