Pokolj u Gatima 1. listopada 1942.
Pokolj u Gatima | |
---|---|
Dio serijala članaka o Drugom svjetskom ratu u Jugoslaviji | |
![]() Razorene kuće nakon četničkog pokolja | |
Lokacija | Gata kod Omiša |
Datum | 1. listopada 1942. |
Meta | hrvatski civili |
Vrsta napada | ratni zločin |
Mrtvih | 96[1] |
Počinitelji | Dinarska četnička divizija uz potporu talijanske 12. pješadijske divizije Sassari |
Pokolj u Gatima dogodio se 1. listopada 1942., kada su talijanski fašisti kamionima doveli pripadnike četničkih snaga iz Omiša u poljičko selo Gata, gdje su četnici pripadnici Đujićeve frakcije pod vodstvom Mane Rokvića zaklali ili ubili 96 osoba, od toga osmero djece.[1] Najmlađa ubijena osoba bila je beba od 9 mjeseci, a najstarija starica od 87 godina.[2]
Brojni seljani su zaklani ili strijeljani, a selo je zapaljeno. Živima su vađene oči, a krv im se nalijevalo u posude. Preživjeli su bačeni u njihove zapaljene domove, tako da su živi izgorili. Pokolj se ondje nije zaustavio: četnici su nastavili pohod u susjednim selima Čišli, Zvečanjama i Ostrvici. Nakon tog krvavog pira, bile su nađene čak i oglodane kosti dječjih nogu, a kada su to nadležni tu informaciju priopćili visokim vlastima NDH, u sklopu koje su se nalazila, ovi su odgovorili da neće to objaviti, jer "da nitko na Zapadu u to ne bi povjerovao".
U zaseoku Pocelje u rano jutro četnici su ubili 7 žena koje su nosile mlijeko u grad Omiš. Poklane su na izlazu iz Gata u predjelu koje se zove Bili stan. Neke su od njih okrutno izmučene, a sve su umrle u teškim mukama, što je protivno svim konvencijama o "pravednom ratovanju".
Talijanska vojska, koja je podržavala četnike, prvo je kamionima prevezla četnike do sela i zadržavala se na glavnim putovima, a četnici su se nakon iskrcavanja razilazili po zaseocima te palili kuće. U zaseoku Podgrac četnici su nastavili s ubijanjem, strijeljavši nedužne. Nastavili su svoj krvavi pohod i okupili 30 osoba, muškaraca, žena i djece prvo održavši govor koji je završio prijetnjom paleži i pokoljem, nakon kojeg su to sproveli u djelo. Skupili su ljude na gumno, okružili ih sa svih strana stražom, zapalili im kuće, a nakon toga i njih.
Andrija Pivčević je kao osmogodišnjak čudom preživio pokolj, nakon što su ga ranili u nogu i bajunetom izboli devet puta, te ga ostavili u nadi da će umrijeti:[3]
![Wikicitati](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fa/Wikiquote-logo.svg/15px-Wikiquote-logo.svg.png)
1972. je u znak sjećanja na ovaj događaj podignuto spomen-obilježje, a na granitnim pločama spomenika upisana su imena žrtava pokolja.[2]
Osnovna škola u Čišlima (samim time i ostale područne škole od Čišli do Tugara) nosi naziv "Osnovna škola 1. listopada 1942.", a njezini učenici redovito sudjeluju u komemoracijama i obilježavanjima ovoga događaja.[4]
Na 70. obljetnicu stradanja hrvatskoga naroda u Gatima, polaganjem vijenaca, paljenjem svijeća i svetom misom zadušnicom, koju je predvodio splitsko-makarski nadbiskup msgr. Marin Barišić[5] održana je komemoracija pod viskom pokroviteljstvom predsjednika Republike Hrvatske Ive Josipovića,[6] a nazočili su joj brojni uglednici iz javnog i političkog života, među kojima i predsjednikov izaslanik, načelnik Glavnog stožera Oružanih snaga RH general pukovnik Drago Lovrić,[7] splitsko-dalmatinski župan Ante Sanader, omiški gradonačelnik Ivan Škaričić, saborski zastupnik Ante Babić, te veleposlanica Republike Italije u Hrvatskoj Emanuela D'Alessandro.[8]
Prisjećanje na pokolj prošlo je u znaku izjave srbijanskoga veleposlanika Stanimira Vukićevića koji je odbio doći u Gata pokloniti se nevinim žrtvama jer, kako je rekao, Srbija nema nikakve veze s četnicima. Nadbiskup Barišić je u svojoj propovijedi tu izjavu nazvao skandaloznom, te je napomenuo kako je napokon došlo vrijeme da se i o ovom zločinu progovori istinito i pošteno. Istaknuo je, pri tome, kako je sramotno slaviti svoje pobjede tamo gdje su drugi žrtve:[9]
![Wikicitati](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/f/fa/Wikiquote-logo.svg/15px-Wikiquote-logo.svg.png)
Nakon mise nadbiskup Barišić je blagoslovio spomen-grobnicu na groblju u Gatima u čast 96 nevinih žrtava.
Komemoraciji i misi zadušnici nazočila je i talijanska veleposlanica u RH Emanuela D'Alessandro koja je novinarima izjavila kako je osjetila potrebu nazočiti današnjem sjećanju na događaj od prije 70 godina koji se više nikad ne smiju ponoviti.[9]
- ↑ a b 73. obljetnica pokolja u Gatima. HRT Hrvatski radio. 28. rujna 2015. Inačica izvorne stranice arhivirana 3. listopada 2015. Pristupljeno 1. srpnja 2023.
- ↑ a b 1. listopada 1942. Omiš – pokolj četnika u Gatima, narod.hr, 1. listopada 2015.
- ↑ Mak Jovanović, Ležao je među leševima: Ja ne mrzim nikoga, iako su me klali, 24 sata, 2. listopada 2012.
- ↑ 73. obljetnica pokolja u Gatima Arhivirana inačica izvorne stranice od 3. listopada 2015. (Wayback Machine), radio.hrt.hr, 28. rujna 2015.
- ↑ 70. obljetnica pokolja u Gatima Arhivirana inačica izvorne stranice od 3. listopada 2015. (Wayback Machine), hrt.radio.hr., 30. rujna 012.
- ↑ Gata: 70 godina od četničkog i fašističkog pokolja, index.hr, 30. rujna 2015.
- ↑ Gata: Komemoracija na 70 godišnjicu pokolja civila u Gatima, dugirat.com, 30. rujna 2015.
- ↑ 70. obljetnica pokolja u Gatima[neaktivna poveznica], Komentar.hr, 30. rujna 2012.
- ↑ a b Komemoracija na 70 godišnjicu pokolja civila u Gatima Arhivirana inačica izvorne stranice od 2. listopada 2015. (Wayback Machine), udruga-gavran.hr, 1. listopada 2012.
- O ovom događaju je bio izlazio i podlistak u "Slobodnoj Dalmaciji" sredinom 1980-ih, nakon što se aktualiziralo dovođenje ratnih zločinaca iz Drugog svjetskog rata (nakon suđenja Artukoviću, pokrenulo se i pitanje dovođenja Momčila Đujića na sud, što nikad nije učinjeno).
- Mate Kuvačić-Ižepa, Poljica - putovanje kroz povijest i krajolik, Naklada Bošković, Split, 2002.