Ökológiai vikarizmus
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/e/ec/Euonymus_verrucosus20090702_052.jpg/222px-Euonymus_verrucosus20090702_052.jpg)
Az ökológiai vikariálás olyan allopatikus elkülönülés, amely során a közös ős utódai ugyanazon földrajzi régió (nagytáj, kontinens, félteke stb.) eltérő termőhelyi adottságú részein fejlődnek önálló fajokká.[1] A jelenséget a legjobban növények kölcsönös helyettesítéseire tanulmányozták és írták le. A változatos ökológiai különbségek közül háromra hozunk konkrét példákat:
- a csapadékmennyiség szerinti,
- az alapkőzet szerinti és
- a talaj sótartalma szerinti elkülönülésre.
Csapadékmennyiség szerinti vikariálás
[szerkesztés]A Pannonicum flóratartomány éghajlata eleve meglehetősen meleg és száraz, de a különösen kevés csapadékot kapó, a félsivatagi környezethez közelítő vidékein a megszokott szárazságtűrő fajokat azok fokozottan szárazságtűrő rokonai helyettesítik. Az ilyen helyettesítések néhány példája (elöl a szárazságtűrő, hátul a fokozottan szárazságtűrő fajjal):
- mezei zsálya (Salvia pratensis) — ligeti zsálya (Salvia nemorosa),
- nyugati fényperje (Koeleria pyramidata) — kecses fényperje (Koeleria macrantha).[2]
A talaj nedvességtartalma szerinti elkülönülés magyar példái (elöl a szárazabb, hátul az üdébb termőhelyek növényeivel):
- egybibés galagonya (Crataegus monogyna) — cseregalagonya (C. laevigata),
- bibircses kecskerágó (Euonymus verrucosus) — közönséges kecskerágó (Eu. europaeus),
- mezei szil: (Ulmus minor var. canescens) — (U. minor var. minor),
- sárgás sás (Carex michelii) — bükksás (C. pilosa),
- piros gólyaorr (Geranium sanguineum) — fodros gólyaorr (G. phaeum).[1]
Alapkőzet szerinti vikariálás
[szerkesztés]A mészkedvelő és mészkerülő növények (főleg lágyszárúak) megkülönböztetése a növényföldrajz egyik legrégebben és legalaposabban vizsgált kutatásterülete.[3] Az ilyen típusú vikariálás néhány példája (elöl a mészkedvelő, hátul a mészkerülő fajokkal):[1]
- borzas havasszépe (Rhododendron hirsutum) — rozsdás havasszépe (R. ferrugineum),
- henye boroszlán: (Daphne cneorum ssp. cneorum) — (D. cneorum ssp. arbusculoides),
- fehér fűz (Salix alba) — berki fűz (S. × rubens),
- tarka nádtippan (Calamagrostis varia) — szöszös nádtippan (C. villosa),
- merev sás (Carex firma) — görbe sás (C. curvula).[1]
Az alapkőzet szerinti elkülönülés szép példái a fodorka fajok (Asplenium spp.). Más és más fajok nőnek meszes, illetve mészmentes alapkőzeten, szerpentinen, gneiszen, vulkáni kőzeteken.[1]
Sótartalom szerinti vikariálás
[szerkesztés]A sótartalom szerinti vikarizmust a nemzetközi szakirodalom elsősorban a tengerparti élőhelyek sajátosságaként ismerteti. Ennek kontinentális analógja a szikesek növényzete.[3]
A sótartalom szerinti vikariálás magyar példái (elöl a nem sótűrő, hátul a sótűrő taxonokkal):[1]
- mocsári kígyófű (Triglochin palustre) — sziki kígyófû (Triglochin maritimum)
- vékony csenkesz (Festuca valesiaca) — sovány csenkesz (Festuca pseudovina),
- kis ezerjófű (Centaurium erythraea) — lápi ezerjófû (Centaurium littorale ssp. uliginosum).
Ez utóbbi egyben a földrajzi vikarizmusra is példa, mivel a faj törzsváltozata (Centaurium littorale ssp. littorale) csak a tengerpartok növényzetében fordul elő.
Jegyzetek
[szerkesztés]Források
[szerkesztés]- ↑ Bartha: Bartha Dénes: Növényföldrajzi jelenségek, felismerések I.
- ↑ Fischer: Manfred A. Fischer: Tarkán virágzó puszta. In: Kárpáti László – Josef Fally (szerk.): Fertô–Hanság – Neusiedler See–Seewinkel Nemzeti Park. Monografikus tanulmányok a Fertô és a Hanság vidékéről, p. 109.
- ↑ Borhidi: Borhidi Attila (2003): Magyarország Növénytársulásai. Akadémiai Kiadó, Budapest. ISBN: 9789630579834