1987 (album)
Whitesnake 1987 | ||||
![]() | ||||
nagylemez | ||||
Megjelent | 1987. április 7. | |||
Felvételek | 1985. szeptember – 1986. november | |||
Stílus | hard rock, glam metal, pop metal | |||
Nyelv | angol | |||
Hossz | 53:00 | |||
Kiadó | Geffen/Warner Bros. (USA) EMI (a világ többi részén) | |||
Producer | Mike Stone és Keith Olsen | |||
Kritikák | ||||
Whitesnake-kronológia | ||||
| ||||
Kislemezek az albumról | ||||
| ||||
Sablon • Wikidata • Segítség |
Az 1987 a brit Whitesnake hard rock együttes hetedik stúdióalbuma, melyet Whitesnake néven is szokás emlegetni. 1987. április 7-én jelent meg az Amerikai Egyesült Államokban a Geffen/Warner Bros., míg a világ többi táján az EMI kiadó gondozásában. A felvételek idején az énekes David Coverdale célja az amerikai piac meghódítása volt, ezért zeneileg a korábbi blues alapokon nyugvó hard rock stílus helyett, egy modernebb, keményebb és slágeresebb anyag elkészítése volt a cél.[3] Az album végül az együttes legkelendőbb kiadványa lett, az Egyesült Államokban 8x-os platinalemez lett, míg világszerte legalább 17 millió példányban kelt el.[3]
Az 1987 a Billboard 200 listán a 2. helyezést érte el,[4] és a róla kimásolt Here I Go Again kislemez listaelső lett, míg az Is This Love a 2. helyre került az USA kislemezlistán. Az album sikerének köszönhetően az 1984-ben megjelent Slide It In album iránt is megnőtt az érdeklődés, amely 1992-re 2x-es platina státuszt ért el az Egyesült Államokban. Az 1987 album európai kiadásán a dalok más sorrendben szerepelnek mint az amerikai verzión, ezenkívül a Looking for Love, és a You're Gonna Break My Heart Again képében további két dal is felkerült rá. Amerikában ezek az 1994-ben megjelent Whitesnake's Greatest Hits válogatásalbumon váltak hozzáférhetővé.
2007-ben a 20. évforduló alkalmából egy újrakevert változata jelent meg az albumnak, melyhez egy DVD is tartozik, rajta videóklipekkel és koncertfelvételekkel.
Háttér
[szerkesztés]Az együttes első öt stúdióalbuma a blues-orientált hard rock stílust képviselte, melyben helyenként a Deep Purple hangzásvilága is tetten érhető volt.[5] Ezzel a zenei világgal Angliában, Japánban és Európában sikeresen működött a zenekar,[3] de az Egyesült Államokban nem arattak kiugró sikereket. Az együttes vezetője és énekese David Coverdale ezért úgy döntött, hogy az amerikai piac meghódítása érdekében korszerűsíti a Whitesnake hangzásvilágát a tengerentúli együttesek mintájára. A zenekar ekkortájt viszont már a feloszlás küszöbére került. A billentyűs hangszereken játszó Jon Lord visszatért a klasszikus felállásába újjáalakult Deep Purplebe, Micky Moody gitáros véglegesen kilépett, míg a másik gitárosnak Mel Galleynek vissza kellett vonulnia, miután egy balesetet követően megsérült az egyik karja.[3] Coverdale elhatározta, hogy az 1984 januárjában Angliában megjelent Slide It In albumnak elkészíti a slágeresebb, „amerikanizált” hangzásvilágú verzióját.[6]
Cozy Powell dobos mellé Neil Murray basszusgitárost vette be zenekarába, míg szólógitárosnak azt a John Sykest választotta, aki a brit heavy metal zenekar Tygers of Pan Tangban kezdte pályafutását. Sykes ezt követően a Thin Lizzy 1982-ben kiadott Thunder and Lightning albumán való szereplésével hívta fel magára a figyelmet. Az erőteljes és fifikás játékú gitárosra már akkor felfigyelt Coverdale, amikor a Whitesnake és a Thin Lizzy együtt turnézott Európában.[3] A Slide It In amerikai verziójára új gitársávok kerültek Sykes jóvoltából, míg Jon Lord billentyűszólamait hátrébb keverték a siker érdekében.[3] A Geffen kiadó háttérmunkájának és az MTV támogatásának köszönhetően az album meghozta az első amerikai sikereket a zenekar számára, miután félmillió eladott példánnyal aranylemez lett. A zenekar 1985 januárjában hatalmas tömeg előtt léphetett fel a Rock in Rio fesztiválon, ahol az elsöprő előadásnak[3] köszönhetően zajos sikert arattak. Coverdale azonban ennél is többet akart, igazán sikeres és elismert rocksztár akart lenni.[5] Egy későbbi interjúban így fogalmazott: A többiek mindig is elégedettek voltak azzal, amit elértünk Angliában, Európában, vagy éppen Japánban. Én azonban többre vágytam. Egyértelmű volt, hogy nincs bennük elég ambíció ahhoz, hogy velem tartsanak a csúcsra. Láttam ahogy elfordulnak a bandától, erre én is úgy reagáltam, hogy ok, akkor mostantól valóban megszabom, mi legyen az úticél.
Felvételek
[szerkesztés]Az 1987 előkészületi munkáit Coverdale és Sykes már 1985 tavaszán elkezdte a Franciaország déli részén fekvő Le Rayol városban. A Still of the Night dal témái már itt körvonalazodtak, melynek alapjául egy olyan demo szolgált, melyen még Coverdale együtt dolgozott Ritchie Blackmoreral a Deep Purple időkből. Az album nagysikerű lírája az Is This Love szintén itt kezdett formát ölteni. Ezt a dalt állítólag Tina Turner számára írta a Coverdale-Sykes szerzőpáros, végül megtartották maguknak.[5] Mielőtt a zenekar ténylegesen stúdióba vonulhatott volna, Cozy Powell dobos elhagyta a zenekart, mivel Coverdale nem volt hajlandó fizetni a dobost a hosszas dalszerzői időszak alatt.[3] Ezt követően Coverdale, Sykes és Murray Los Angelesbe költözött, hogy ott folytathassák az album készítését és a dobosjelöltek meghallgatását. Állítólag 60 dobost is kipróbáltak, mielőtt Aynsley Dunbar személyében rá nem akadtak a megfelelő ütősre. Dunbarnak már legendás híre volt a rockszakmában, hiszen korábban többek között olyan előadoknál dobolt, mint a John Mayall & the Bluesbreakers, Frank Zappa, David Bowie, Lou Reed, Nils Lofgren, Sammy Hagar, Journey, vagy a Jefferson Starship. A kiegészült tagság a kanadai Vancouverbe folytatta a felvételeket. Sykes vágya az volt, hogy a gitárhangzása valamelyest hasonlítson a Bob Rock által kevert nagysikerű Bon Jovi album a Slippery When Wet hangzásához.
A lemezfelvételt azonban váratlanul fel kellett függeszteni egy időre Coverdale sinus fertőzése miatt, amely olyan veszélyesnek mutatkozott, hogy az énekes karrierje komoly veszélybe került.[3] Coverdale hangszálműtéten esett át, és a több mint hat hónapig eltartó posztoperatív kezelések ellenére is azon a véleményen voltak az orvosai, hogy az énekes karrierje akár be is fejeződhet.[7] A helyzetet tovább nehezítette, hogy Coverdale hatalmas adósságokba verte magát, hogy saját zsebből tudja finanszírozni a felvételeket.[7] John Sykes egyre türelmetlenebb lett az elhúzodó munkálatok miatt, ezért javasolta egy új énekes bevonását. Coverdale azonban kikötötte, hogy ilyenről szó sem lehet ezért Sykes-el és a producer Mike Stonenal egyaránt megromlott a kapcsolata. Stone producerként részt vett az album munkálataiban és eddigre már Sykes is nagyrészt feljátszotta a gitártémákat, de Coverdale a lemezfelvétel kellős közepén hamarosan mindkettejüket kirúgta.[3] Mikor Sykes értesült róla, hogy Coverdale a jövőben nem kíván többet vele dolgozni, gyorsan befejezte a dalokat, mivel elmondása szerint túl sok „meló” és „szív” ment bele a lemez dalaiba.[3] Az énekesnek, mire Keith Olsen producerrel tovább folytatta a munkát már a hangja is rendbejött, így nekiláthatott az éneksávok feléneklésének. A felvételek befejezése session zenészekkel ment végbe. Coverdale a billentyűs hangszerek feljátszását a korábbi Rainbow jelenlegi Deep Purple tagra Don Aireyre és Bill Cuomora bízta. A Here I Go Again című dalban a holland származású Adrian Vandenberg játszotta fel a gitárszólót. Szintén ebben a dalban működött közre Dann Huff gitáros, és Denny Carmassi dobos, aki az 1970-es években a Montroseban vált ismertté. A Give Me All Your Love című szerzeményben pedig a Dio együttesben ismertté vált Vivian Campbell szólózik.
Az album produceri munkálatait Mike Stone és Keith Olsen végezte el, míg a keverést szintén Olsen végezte Los Angelesben. A maszterelést Greg Fulginiti készítette az Artisan Sound Recorders stúdióban. Az album bórítóját a Rushnak készített grafikái révén ismert Hugh Syme készítette.
Zene
[szerkesztés]Az 1987 albummal a Whitesnake elkanyarodott korábbi blues orientált hangzásvilágától, és egy modernebb, slágeresebb de egyben korszerűbb albumot készítettek.[5] Az együttesben mindig is meglévő Led Zeppelin hatású kemény bluesalapok azonban nem tüntek el véglegesen, csak egy súlyosabb hangzásvilágú, amerikanizált közegbe simultak, ezért az albumot olyan jelzőkkel is szokás illetni, mint a blues metal, vagy blues alapokból építkező arénarock.[7] A lüktető tempójú, monumentális Still of the Night dalra az epikus hard rock dalok egyik alapnótájaként tekintenek a kritikusok,[7] melyre a „Led Zeppelin szteroidon” jelzőt is szokták illetni. Az energikus, súlyos élt erősíti a Bad Boys című szerzemény is, csakúgy mint az epikusabb hangvétellel felvértezett Crying in the Rain. Az albumon találhatók slágeresebb, az aréna rock korszakot tökéletesen tükröző dalok is, mint a Give Me All Your Love, vagy a Here I Go Again. Az albumon három lírai hangvételű power ballada kapott helyet, melyekből az Is This Love az együttes egyik legismertebb szerzeménye lett, de a feszültségtől vibráló[7] Don't Turn Away, és a Coverdale érzelmeivel túlfűtött[7] Looking for Love is elnyerte a rajongók tetszését. A Crying in the Rain és a Here I Go Again dalokat már 1982-ben is kiadta a zenekar, de az 1987hez felvett verziók minősége sokkal életképesebbnek[7] és sikeresebbnek bizonyultak. A kevésbé ismert szerzemények közé tartozik[7] a basszusgitárra épülő, lendületes Children of the Night, a végtelenül vidám Straight for the Heart, és a középtempós You're Gonna Break My Heart Again.
Az album nemcsak a dalok révén számít ma már klasszikusnak,[3] hanem az azokat feljátszó zenészek teljesítménye révén is. David Coverdale énekest már korábbi teljesítménye alapján is méltatta a szakma, de az itt bemutatott teljesítménye alapján a legnagyobb rockénekesek közé szokás sorolni.[7] John Sykes lendületes és friss gitárjátéka teljesen átszabta az együttes korábbi hangzásvilágát, melyben az egyediség mellett időnként Randy Rhoads hatása is tetten érhető.[5] A Neil Murray basszusgitárost és Aynsley Dunbar dobost magában foglaló ritmusszekció kőkemény és letisztult játékával szintén hozzájárult az album sikeréhez,[5] csakúgy mint Don Airey és Bill Cuomo hatásos billentyűs aláfestései.
Megjelenés
[szerkesztés]Az album 1987. április 7-én jelent meg, és hatalmas sikert aratott. Amerikában a Billboard 200 listáján a 2. helyre került, míg az Egyesült Királyságban a 8. helyet szerezte meg az UK Albums Charton. David Coverdale elképzelése sikerrel járt, az albumnak köszönhetően a Whitesnake a korszak egyik legsikeresebb rockegyüttese lett.[5] Az 1987 rövid időn belül 10 milliónál is több példányban kelt el világszerte.[7] Manapság már 17 millió felett értékesítettek belőle, ebből 8 milliót az Egyesült Államokban.[3] Az album sikeréhez nagymértékben hozzájárultak a kislemezen is kiadott dalok, melyeket látványos világú videóklipekkel is megtámogattak. A videok sikerét az MTV rendszeres leadása mellett, tovább segítette a bennük szereplő híres modell Tawny Kitaen is,[3] aki hamarosan Coverdale felesége lett. Az együttes nemcsak zeneileg alkalmazkodott a trendekhez, hanem megjelenésében is a korszakra jellemző extravagáns ruhákban, feltupírozott hajakkal léptek színpadra. A Here I Go Again kislemez vezette a Billboard Hot 100 sikerlistáját, de az Is This Love is egészen a második helyig kapaszkodott fel. Ezeken kívül még a Still of the Night, a Crying in the Rain és a Give Me All Your Love dalok jelentek meg kislemezen, de ezek már messze nem arattak akkora sikereket.
Mire az album napvilágot látott David Coverdale-t leszámítva már senki nem volt az együttes tagja az albumon játszó zenészek közül. Az album óriási sikere miatt azonban mindenképp turnéra akart indulni az énekes, így a rockszíntéren már jól ismert zenészeket szervezett maga köré. A két gitáros Adrian Vandenberg és Vivian Campbell lett, akik egy-egy szóló erejéig már szerepeltek az 1987 albumon is. A basszusgitáros a Quiet Riotban és Ozzy Osbourne együttesében nevet szerzett Rudy Sarzo lett, míg a dobos az a Tommy Aldridge lett, aki korábban Gary Moore mellett szintén zenélt Osbourne oldalán is.[3] A koncerteken a billentyűs hangszereket Don Airey szólaltatta meg. A dalokhoz készült videóklipekben is már ez a felállás szerepelt. A lemezkiadást nagyszabású arénaturné követte, melyen gyakoriak voltak a hisztérikus jelenetek.[8]
Az album megítélése, hatása
[szerkesztés]Az album megjelenése idején sok ősrajongó nem értette, hogy David Coverdale miért hagyta maga mögött a korábban jól bevált blues-rock sémákat, egy korszerűbb, súlyosabb megközelítés kedvéért.[7] Általánosságban azonban ezt az albumot szokás tartani az együttes legkiemelkedőbb produkciójának, egyben az egész műfaj mérvadó etalonjának.[9] Már a korabeli kritikák is nagylelkűen dicsőítették az album erejét, azóta pedig a legjobban megírt és legnagyobb hatású rocklemezek közé sorolják a kritikusok, mely legalább két zenész és zenehallgató generációra volt óriási hatással.[7][9] Az album epikus, monumentális hangvétele, olyan későbbi együtteseknek jelentett inspirációt, mint a House of Lords, Lion, Gotthard, vagy a Ten.[7]
Az album dalai
[szerkesztés]Minden dalt David Coverdale és John Sykes írt, kivéve ahol jelezve van.
Észak-Amerikai kiadás | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Cím | Szerző(k) | Hossz | |||||||
1. | Crying in the Rain | Coverdale | 5:37 | ||||||
2. | Bad Boys | 4:09 | |||||||
3. | Still of the Night | 6:38 | |||||||
4. | Here I Go Again | Coverdale, Bernie Marsden | 4:33 | ||||||
5. | Give Me All Your Love | 3:30 | |||||||
6. | Is This Love | 4:43 | |||||||
7. | Children of the Night | 4:24 | |||||||
8. | Straight for the Heart | 3:40 | |||||||
9. | Don't Turn Away | 5:11 |
Európai kiadás (1987) | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Cím | Szerző(k) | Hossz | |||||||
1. | Still of the Night | 6:38 | |||||||
2. | Bad Boys | 4:09 | |||||||
3. | Give Me All Your Love | 3:30 | |||||||
4. | Looking for Love | 6:33 | |||||||
5. | Crying in the Rain | Coverdale | 5:37 | ||||||
6. | Is This Love | 4:43 | |||||||
7. | Straight for the Heart | 3:40 | |||||||
8. | Don't Turn Away | 5:11 | |||||||
9. | Children of the Night | 4:24 | |||||||
10. | Here I Go Again | Coverdale, Bernie Marsden | 4:33 | ||||||
11. | You're Gonna Break My Heart Again | 4:11 |
20 éves jubileum újrakiadása | |||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Cím | Szerző(k) | Hossz | |||||||
1. | Still of the Night | 6:38 | |||||||
2. | Give Me All Your Love | 3:30 | |||||||
3. | Bad Boys | 4:09 | |||||||
4. | Is This Love | 4:43 | |||||||
5. | Here I Go Again | Coverdale, Bernie Marsden | 4:33 | ||||||
6. | Straight for the Heart | 3:40 | |||||||
7. | Looking for Love | 6:33 | |||||||
8. | Children of the Night | 4:24 | |||||||
9. | You're Gonna Break My Heart Again | 4:11 | |||||||
10. | Crying in the Rain | Coverdale | 5:37 | ||||||
11. | Don't Turn Away | 5:11 | |||||||
12. | Give Me All Your Love (Élő koncertfelvétel) | 4:27 | |||||||
13. | Is This Love (Élő koncertfelvétel) | 4:58 | |||||||
14. | Here I Go Again (Élő koncertfelvétel) | Coverdale, Bernie Marsden | 5:53 | ||||||
15. | Still of the Night (Élő koncertfelvétel) | 8:38 |
A 12-15 közötti koncertfelvételek a 2006-ban rögzített Live: In the Shadow of the Blues koncertlemezről származnak.
Közreműködők
[szerkesztés]- David Coverdale – ének
- John Sykes – gitár, vokál
- Neil Murray – basszusgitár
- Aynsley Dunbar – dob, ütőhangszerek
Vendégzenészek
[szerkesztés]- Don Airey – billentyűs hangszerek
- Bill Cuomo – billentyűs hangszerek
- Adrian Vandenberg – gitárszóló Here I Go Again dalban
- Dann Huff – gitár a Here I Go Again (Radio Mix) verziójában.
- Denny Carmassi – dob a Here I Go Again (Radio Mix) verziójában.
- Vivian Campbell – gitárszóló a Give Me All Your Love ('88 Mix) verziójában.
Produkció
[szerkesztés]- Producerek: Mike Stone & Keith Olsen
- Keverés: Keith Olsen
- Maszterelés: Greg Fulginiti – Artisan Sound Recorders stúdió
- John Kalodner – az együttes A&R szakembere
- Albumborító: Hugh Syme
Az 1987-es turné számlistája
[szerkesztés]- Bad Boys
- Slide It In
- Slow An' Easy
- Here I Go Again
- Guilty Of Love
- Is This Love
- Love Ain't No Stranger
- Guitar Solos: A. Vandenburg & V. Campbell
- Cryin' In The Rain
- Drum Solo: T. Aldridge
- Cryin' In The Rain (Reprise)
- Still Of The Night
- Give Me All Your Love
Az 1987-88-as turné számlistája
[szerkesztés]- Bad Boys
- Slide it in
- Slow an easy
- Here I go again
- Guilty of love
- Is this love
- Love ain't no stranger
- Guitar solo: Vandenberg & Campbell
- Crying in the rain
- Drum solo: Tommy Aldridge
- Crying in the rain (reprise)
- Still of the night
- Give me all your love
- Ain't no love in the heart of the city
- Children of the night
A lemezt támogató turné tagsága
[szerkesztés]- David Coverdale – ének
- Adrian Vandenberg – gitár
- Vivian Campbell – gitár
- Rudy Sarzo – basszusgitár
- Tommy Aldridge – dob
- Don Airey – billentyűs hangszerek
Listás helyezések
[szerkesztés]Album
[szerkesztés]Év | Lista | Helyezés |
---|---|---|
1987 | The Billboard 200 | 2 |
U.K. Albums Chart | 8 |
Kislemezek
[szerkesztés]Év | Dal | Lista | Helyezés |
---|---|---|---|
1987 | Still of the Night | The Billboard Hot 100 | 79 |
Mainstream Rock Tracks | 18 | ||
Here I Go Again | The Billboard Hot 100 | 1 | |
Mainstream Rock Tracks | 1 | ||
Is This Love | The Billboard Hot 100 | 2 | |
Mainstream Rock Tracks | 13 | ||
Give Me All of Your Love | Mainstream Rock Tracks | 22 | |
1988 | The Billboard Hot 100 | 48 |
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ [1987 (album) az AllMusicon Allmusic review]
- ↑ Robert Christgau review. Robertchristgau.com. (Hozzáférés: 2011. augusztus 13.)
- ↑ a b c d e f g h i j k l m n o (2006. június) Klasszikus: 1987. Hammer World (185), 24. o. (Hozzáférés: 2011. december 18.)
- ↑ [1987 (album) az AllMusicon Allmusic (Whitesnake charts and awards) Billboard albums][halott link]
- ↑ a b c d e f g 1987 lemezkritika a passzio oldalán (magyar nyelven). passzio.hu. [2011. december 16-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2011. december 18.)
- ↑ Slide It In lemezkritika a passzio oldalán (magyar nyelven). passzio.hu. [2011. december 17-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2011. december 18.)
- ↑ a b c d e f g h i j k l m (2006. március) 1987 lemezkritika a Hatásokk rovatban. Hammer World (182), 34. o. (Hozzáférés: 2011. december 18.)
- ↑ Mike Clifford. Új képes rock enciklopédia. Maecenas, 187. o. (1995). ISBN 9638543507
- ↑ a b Évtizedelő - 1987: Aranyév (2. rész) (magyar nyelven). hardrock.hu. [2016. március 14-i dátummal az eredetiből archiválva]. (Hozzáférés: 2011. december 18.)