Japánkert
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/d/d8/Rikugien5.jpg/220px-Rikugien5.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4d/02._Japanese_Garden%2C_Cowra%2C_NSW%2C_22.09.2006.jpg/220px-02._Japanese_Garden%2C_Cowra%2C_NSW%2C_22.09.2006.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/a/a8/TofukujiGarden1.jpg/220px-TofukujiGarden1.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/05/ErinjiGarden.jpg/220px-ErinjiGarden.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/0/0f/04._Japanese_Garden%2C_Cowra%2C_NSW%2C_22.09.2006.jpg/220px-04._Japanese_Garden%2C_Cowra%2C_NSW%2C_22.09.2006.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/8/85/Kumamoto_Suizenji-jojuen01n4272.jpg/220px-Kumamoto_Suizenji-jojuen01n4272.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/50/Monte-carl%C3%B3i_jap%C3%A1n_kert.jpg/220px-Monte-carl%C3%B3i_jap%C3%A1n_kert.jpg)
A japánkert (kandzsi: 日本庭園, nihon teien) japán stílusban készült kert, melyet magánkertekben, nyilvános parkokban vagy buddhista templomok és sintó szentélyek mellett, illetve történelmileg jelentős helyeken (például várakban) alakítanak ki. A japánkerteknek több változata ismert: hagyományos japánkert, sziklakert (kareszanszui) vagy más néven szárazkert és a japán teaszertartáshoz kötődő teakert.
A japán kertművészet kínai hatásra kezdett fejlődni[1] de fokozatosan a japán kultúrára, esztétikai elvekre és anyagokra épülő saját, egyéni stílusa alakult ki. Az Edo-korra már teljesen kialakult ez a sajátos japán stílus.[2] A 19. század vége óta nyugati elemek is megjelentek a japánkert művészetében.
A japánkert egyszerre gyönyörködtet és elgondolkodtat.[3] A kerteket mint átfogó kompozíciót értékelhetjük, melyben a különböző szögekből láthatjuk, ahogy a természetben kifejeződnek az évszak, napszak és időjárás sajátosságai.[3] Egyes japánkerteket csak arra szánnak, hogy a szemlélődő kívülről, egy bizonyos szögből nézze, vagy csak kívülről, de több szögből, de sok kert bejárható vagy körüljárható, az építője szándékainak megfelelően.
Az egyik legismertebb japánkert a Rjóan-dzsi templom sziklakertje. A japánkertek nagy népszerűségnek örvendenek Japánon kívül is, több kontinensen is megtalálhatóak, Magyarországon is több helyen van látogatható japánkert.
A japánkert története
[szerkesztés]Az egész Távol-Keleten Japánban maradt fenn a legtöbb műemléki jellegű kert, több mint 100.[4] Ezek azonban az évszázados pusztítások és természetes elhasználódás miatt nem eredeti állapotukban maradtak fent, hanem rekonstrukciók, amik főleg az Edo-korból (1600-1867) származnak.[4] A japán történelem írott forrásai alapján azonban biztosra vehető, hogy a japán kertépítészet a korai államalapítás koráig, az 5-6. századig,[4] (más források szerint legalább a 8. századig[3]) nyúlnak vissza. A niva szó, melyet ma kert értelemben használnak, annak idején a sintó vallás szellemeinek, a kamiknak az imádásához használt helyet jelentette.[3] A kamik a hegyekben, fákban, vizekben és a sziklákban is benne élnek, így a japánok szerint a természet közvetlenül tükrözi az istenek szépségét. Ezeket a szent helyeket kezdetben aszerint választották ki, hogy maga a természet hogyan alakította ki a helyet, később az emberek készítettek tavakat, rajtuk kis szigetekkel. A japánkerteknek (amennyiben nem szárazkertről van szó) ma is elmaradhatatlan része a víz akár patak, de inkább tó képében. A szárazkertekben alkalmazott sík felület, amit fehér homokkal hintenek fel, szintén összefügg a sintó vallással,[4] mivel abban az ilyen területeken tartották a szertartásokat.
A kertekre vonatkozó legkorábbi utalásokat a Kodzsiki és Nihonsoki című 8. század eleji krónikákban olvasni.[4] Ezek a mitikus első császárról, Dzsinmuról állítják, aki i. e. 660 körül uralkodott, hogy tavaskertet alakított ki a mijazaki szentélynél, az uszai szentélynél pedig az ottani tavaskert szigetére palotát épített.[4] Az i. e. 475 körül uralkodó Kósó császár palotájának a neve is egy tavi szigeten épített villára utal.[4] Egy legenda szerint pedig a 3. század elején Dzsingú, aki Csúai császár felesége volt, egy olyan palotát épített, amit cseresznyefákkal ültettek körül.[4]
Buddhista kertek
[szerkesztés]Amikor a buddhizmus a 6. században kezdett Japánban elterjedni, tovább erősítette a természeti környezet és a spiritualizmus kapcsolatát. Már a 6-7. században azt gondolták, hogy a kertek építése a buddhista világrend kicsinyített másaként szolgálhat.[5]
A japánkertek típusai és főbb jellemzői[6]
[szerkesztés]- tsuki-yama azaz hegyvidéki, fő motívuma a vízesés és a tó.
- hira-niwa azaz síkvidéki, alapformáját a kövek elrendezése határozza meg. A víz – ami elengedhetetlen része a japánkertnek – kút, vagy folyóka formájában jelenik meg benne.
Mindkét típusú kert kialakítása lehet
- shin – "igazi", részletgazdag, szigorú formai előírásoknak eleget tevő
- gyo – "egyszerű", szabadabban kezelt, kevésbé részletgazdag
- so – "vázlatos", leegyszerűsített, szabad kialakítású
A századok folyamán kialakult a cha-niwa együttese (váróhelyiség, teaház és a kert), amely a teaszertartás eszményi környezete. Kialakításánál törekednek az igénytelen, egyszerű, természetes szépség bemutatására, amely az ún. "Satori", azaz emelkedett lelkiállapot-ba hozza az áthaladás közben a szemlélődőt.
A kareszanszui (vagy kareszendzui, koszanszui, koszenszui 枯山水: „száraz táj”) stílus a zen templomokból ered. Ezekben a kertekben kevés a növény és nincs víz, de kavicsok vagy hullámosra gereblyézett homok segítségével felidézik a víz hangulatát. A stílusra jellemzőek az érdekes alakjukért vagy mintázatukért választott sziklák, a moha, és az alacsony növésű bokrok. Egy híres sziklakert például a kiotói Rjóan-dzsi templom kertje.
A sakkei (借景, „kölcsönzött tájelem”) módszer arra utal, amikor a kert rajta kívül álló elemekkel (például hegyek, épületek) alkot művészi kompozíciót. Ilyenkor egy középső elem – gyakran gondosan ápolt növényzet – zárja ki a közbetolakodó elemeket és foglalja keretbe a bemutatni kívánt látványt.
Egy tipikus japánkertben rendszerint megtalálhatók az alábbi elemek, vagy az azokat jelképező dolgok:
- víz
- sziget
- a szigetre vezető híd
- lámpás, leggyakrabban kőből
- teaház vagy kerti pavilon
Egyes kertekbe Japán különböző részeiből hozattak díszítőköveket. A kertekben gyakori növény a bambusz és a vele rokon növényfajták, az örökzöldek – köztük a japán feketefenyő –, valamint lombhullató fák, például a juhar, illetve a páfrányok és mohák. Leggyakrabban alkalmazott növényfajok:
- japán kamélia (Camellia japonica),
- ujjas juhar (Acer palmatum),
- japáncseresznye (Cerasus serrulata), elsősorban a 'Kanzan' és 'Himoriuto' fajták
- őszibarack (Persica vulgaris)
- babérmeggy (Laurocerassus spp.)
- mahónia (Mahonia spp.)
- puszpáng (Buxus spp.)
- árnyékliliom (Hosta spp.)
- rododendron fajok (Rhododendron spp.), amely a kert létesítésekor a család számára választott szent vagy védett növény.
- krizantém (Chrysanthemum × morifolium)
Előszeretettel felhasználtak színes levelű juhar fajokat, úgymint tűzvörös juhar (Acer ginnala), vagy vörösvirágú juhar (Acer japonicum).
A japánkert és az angolkert vagy tájkép kert közös jellemzője a növények természetes formában való kiültetése. Elhelyezésüknél azok morfológiáját is figyelembe veszik (oszlopos, elterülő stb.), valamint színhatását (pl. őszi lombszíneződés). A forma-szín ellentétes kiemelő hatása a kontraszt ezen keresztül érvényesül. Ellenben csak a japán kertekre jellemző, hogy a fáknak szimbolikus jelentése is van, illetve a minializáció.
Magyarországon található, látogatható japánkertek
[szerkesztés]- a Fővárosi Állat- és Növénykertben
- a Margit-szigeten
- Varga Márton Kertészeti és Földmérési Technikum és Kollégium területén
- a Nyíregyházi Főiskola Tuzson János botanikus kertjében
A kő, víz és növények elrendezése a japánkertekben
[szerkesztés]Bár a japánkert kifejezés hallatán leggyakrabban békés, gyönyörű helyekre gondolunk, melyek kikapcsolódást jelentenek a mindennapi életből, japánkerteket más céllal is terveznek. A legtöbb kert csendes elmélkedésre bátorítja a látogatót, de némelyiket ritka növényfajok vagy érdekes formájú kövek bemutatására hozták létre.
A sétakertekben (kaijú-siki) a látogatónak végig kell sétálnia a kerten, hogy teljes mértékben élvezhesse szépségét. Előre megtervezett út viszi végig a sétálókat a kert minden egyes részén. Egyes helyeken egyenetlenre tervezik a talajt, hogy az embernek a lába elé kelljen néznie, és amikor újra felnéz, szép dísz vagy látvány ötlik a szemébe – ezt a tervezésmódot hívják „az elrejtés és megmutatás elvének”, és célja a látogató felvidítása.
A köveknek a japán legendák szerint lelkük van, ezért tisztelettel kell bánni velük. Kövekből alakítják ki a kertek ösvényeit és hidait. Kövek jelképezik a hegyeket is, ahol igazi hegyek nincsenek. Mindig páratlan számú követ helyeznek el egy csoportban, leggyakrabban háromszög alakzatban.
A vízforrásnak a japánkertben a természet részének kell tűnnie, ezért a hagyományos japánkertekben nincs szökőkút. A patakokat kanyargósra tervezik, hogy természetesnek és nyugalmat árasztónak tűnjön. A lámpást gyakran a víz mellé helyezik, hogy együtt jelképezzék a jint és a jangot, a tűz és víz hagyományosan férfias, illetve nőies jellegét.
Egyes kertekben száraz tó- vagy patakmederrel, esetleg kövekkel kiképzett „vízeséssel” képviseltetik a vizet. Ennek nem csak az lehet az oka, hogy ott a valódi víz használata valamilyen akadályba ütközik, hanem ha filozofikus igényű, meditálókert létrehozása az elsődleges cél, akkor esetleg szimbólumokkal helyettesítik a vizet. Ilyenkor kavicsok jelentik a vizet, kavics- vagy homokterítés jelenti a víztükröt, amelybe a víz hullámzását érzékeltető vonalakat húznak.
A harmadik fontos elem egy japánkertben a zöld növényzet. A hagyományos kertekben kevés a szín, ezért kevés virágot ültetnek; a színes virágokat gyakran a bejárat közelében helyezik el. Egyes növények, például a juhar, más-más évszakokban más-más színt adnak a kertnek.
A Japánon kívül létrehozott kertekben többnyire igyekeznek Japánban honos növényeket használni, de van, hogy az eltérő éghajlat miatt csak más fajta alkalmazható.
A japánkerttel összefüggő szavak és kifejezések
[szerkesztés]- csaniva = teakert
- cuki-jama = hegyvidéki kert
- cukubai (tsukubai) = kő kézmosó
- genkanniva = belépőkert
- gjó = szabadabb
- hiraniva = sík vidéki kert
- ikebana = japán virágrendezés
- kaijúsiki = körbejárható kert
- kakehi = bambuszfolyóka
- kakine = a kertrészeket elválasztó belső kerítés
- kareszanszui = kőkert
- keiszeki = magános kő
- niva = kert
- nobedan = főút, „kőösvény”
- rin = növény
- rinszen = tájkert
- rodzsiniva = közlekedőkert
- szen = forrás
- sakkei = „kölcsönzött tájkép”; egy már létező, szép tájkép felhasználása, „beépítése” a kertbe
- sin = igazi, igazság, szellem, becsület
- sinden-dzukuri = a Heian-kor stílusában épült palota
- Shishi Odoshi = vadriasztó vízjáték
- suniva = főkert
- szó = vázlatos
- szoe = kísérő, követő ág
- tó = kődísz
- tobiisi = lépőkő
- tóró = kerti lámpa
- uraniva = gazdasági kert
Képek
[szerkesztés]-
Kavicsokkal jelzett víz
-
Kőlámpások a Monte Palace Trópusi Kertben, Madeirán
-
Kócsag pihen a cowrai japánkert kőlámpásán
-
Kaiju-siki, azaz sétakert
-
Őszi színek és formák a 'Yorakuen' kertben -Uji
-
Virágzó rododendronok egy japánkertben-Kobi
-
'Írisz-kert'-Horikiri
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ Encyclopædia Britannica. Garden and landscape design: Japanese. Accessed: 7 March 2008.
- ↑ Michel Baridon, Les Jardins, pg. 466-479
- ↑ a b c d Addis, 117. oldal
- ↑ a b c d e f g h Ferenczy, 27. oldal
- ↑ Addis, 118. oldal
- ↑ Mitsui Sen. A japánkert titkai 9. old.
Fordítás
[szerkesztés]- Ez a szócikk részben vagy egészben a Japanese garden című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Források
[szerkesztés]- Stephen Addis-Audrey Yoshiko Seo: Hogyan nézzük a japán művészetet? HVG Kiadó, 2005, ISBN 963 7525 661
- Mitsui Sen: A japánkert titkai. Mezőgazdasági Kiadó, Budapest, 1987 (Kertünk, házunk, otthonunk) ISBN 963-232-479-X
- Ferenczy László: Régi japán kertek. Mezőgazda Kiadó, 1992 ISBN 963 81 6000 4
További információk
[szerkesztés]- Japánkert – Linkgyűjtemény
- Japánkertek adatbázisa Archiválva 2020. október 28-i dátummal a Wayback Machine-ben (angol)
- Elmélkedések a japánkertről (angol)
- Édenkert – Tokió kertjei (Tim Porter fotóművész portfóliója) (angol)
- Japánkert Zuglóban Archiválva 2022. szeptember 20-i dátummal a Wayback Machine-ben
- A japánkertekről (angol)
- Japán kultúrája és művészete – Japánkertek képei (angol)
- A budapesti Állatkert japánkertjének rekonstrukciójáról
- Videó a budapesti Varga Márton Kertészeti és Földmérési Szakképző Intézet területén lévő japánkertről
- Kiáczné Sulyok Mária–Harnóczi Géza: A Japánkert, a Sziklakert és az 50 éves Pálmaház; Gondolat, Bp., 1963 (Budapest Főváros Állat- és Növénykertjének ismeretterjesztő füzetei)
- Novák Valentin: Japánkert; Tipp Cult, Bp., 2002 (Parnasszus könyvek. Új vizeken)
- Robert Ketchell: Japánkertek egy hétvége alatt; ford. Varga Lóránt; Bioenergetic, Bp., 2006
- Japánkert; szerk. Kis Péter; Fővárosi Állat- és Növénykert, Bp., 2009