Jonas Karolis I
Jonas Karolis I isp. Juan Carlos | |
---|---|
Ispanijos karalius | |
![]() | |
![]() | |
Visas vardas | Juan Carlos Victor María de Borbón y Borbón |
Gimė | 1938 m. sausio 5 d. Roma, Italija |
Tėvas | Infantas Jonas, Barselonos grafas |
Motina | Marija Mercedes, Burbono-Sicilės princesė |
Sutuoktinis (-ė) | Graikijos ir Danijos princesė Sofija |
Vaikai | Lugo kunigaikštienė Infanta Elena Palmos di Malorkos kunigaikštienė Infanta Kristina Pilypas VI |
![]() ![]() | |
Valdė | 1975 – 2014 |
Karūnavimas | 1975 m. lapkričio 27 d. |
Pirmtakas | Alfonsas XIII |
Įpėdinis | Pilypas VI |
![]() ![]() | |
Valdė | 1969 – 1975 |
Pirmtakas | Alfonsas, Astūrijos princas |
Įpėdinis | Felipas, Astūrijos princas |
Žymūs apdovanojimai | |
![]() |
Jonas Karolis I |
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/27/Royal_Monogram_of_Juan_Carlos_I_of_Spain.svg/100px-Royal_Monogram_of_Juan_Carlos_I_of_Spain.svg.png)
Jonas Karolis I (isp. Juan Carlos I; g. 1938 m. sausio 5 d. Romoje) – Ispanijos karalius nuo 1975 iki 2014 m.
Biografija
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Senelis – Alfonsas XIII – buvo Ispanijos karalius nuo 1902 iki 1931 m.; tuomet Ispanija tapo respublika. Diktatoriui Fransiskui Frankui užėmus Ispaniją, Karlo tėvas pretendavo tapti karaliumi ir kritikavo F. Franko valdžią.
Keliavo po šalis, ištremtas iš savo šalies. Jis pirmą kartą pamatė Ispaniją, kai Fransiskas Frankas pakvietė jį mokytis. Mokėsi Ispanijos karinėje akademijoje, kariniame jūrų koledže ir karinių oro pajėgų akademijoje. Po karinių mokslų studijavo Madrido universitete.
1962 m. Atėnuose vedė Sofiją, Graikijos princesę. Ji pagimdė tris vaikus. Sofija, kaip ir jos vyras, keliavo po šalis ir mokėsi. Be gimtosios graikų ji dar mokėjo ispanų, anglų, prancūzų ir vokiečių kalbas.
1969 m. Fransiskas Frankas paskelbė, kad po jo mirties Ispanijos karaliumi taps Jonas Karolis. 1974 m. diktatorius susirgo. 1975 m. lapkričio 20 d. diktatoriui mirus, po dviejų dienų tapo Ispanijos karaliumi. Naujasis karalius gavo Franko šalininkų ištikimybę ir nuvedė šalį į politinę demokratiją. 1981 m. karinis perversmas dėl autoritarinės valdžios žlugo, kuomet atsisakė dalyvauti perversme ir baigė perversmą taikingai.
Nuorodos
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]
|
|