Jorko Kyšulio pusiasalis
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/6/6b/CapeYorkPeninsulaMap_1_0.svg/220px-CapeYorkPeninsulaMap_1_0.svg.png)
Jorko Kyšulio pusiasalis arba Keip Jorko pusiasalis (angl. Cape York Peninsula) – pusiasalis šiaurės rytų Australijoje, šiauriniame Kvynslende, įsiterpęs tarp Karpentarijos įlankos (vakaruose) ir Koralų jūros (rytuose). Šiaurėje užsibaigia Jorko kyšuliu – šiauriausiu Australijos žemyno tašku (jį taip pavadino Džeimsas Kukas 1770 metais, Jorko miesto garbei). Toliau į šiaurę plyti Toreso sąsiauris, skiriantis pusiasalį nuo Naujosios Gvinėjos.
Ilgis ~800 km, plotis iki 600 km, plotas ~325 000 km².
Geografija
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Jorko Kyšulio pusiasalio vakaruose plyti lygumos, rytuose – Didžiojo Vandenskyros kalnagūbrio šiaurinė dalis – Geležinis kalnagūbris (aukštis iki 1612 m, Atertono kalnas). Jorko Kyšulio pusiasalio vidurinėje ir pietinėje dalyse – 2 dideli karstiniai rajonai.[1]
Dirva labai nederlinga ir sunkiai dirbama.
Pagrindinės upės: Arčeris, Mičelas, Džilbertas, Normanbis.
Būdingi eukaliptų miškai, rytuose – visžaliai drėgnieji atogrąžų miškai.[2]
Klimatas
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Klimatas pusiasalyje tropinis ir musoninis. Drėgnasis metų laikas trunka nuo lapkričio iki balandžio, sausasis – nuo gegužės iki spalio. Temperatūra aukšta – vidutinė nuo 18 iki 27 °C. Temperatūra neviršija 40 ir nenukrenta žemiau 5 °C. Metinis kritulių kiekis viršija 2000 mm.
Ekonomika
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Pusiasalio vakarinėje dalyje yra boksito telkinys.
Pagrindines pramonės šakos – turizmas, kasyba, žvejyba ir gyvulininkystė.
Didžiausi miestai: Kernsas, Mariba, Atertonas. Pagrindinis uostas – Port Stiuartas.
Istorija
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]Jorko Kyšulio pusiasalį 1606 m. pirmasis iš europiečių atrado olandas Vilemas Jansonas. Iki 1770 m. pusiasalis vadintas Karpentarijos Žeme (Carpentaria Land).
Šaltiniai
[redaguoti | redaguoti vikitekstą]- ↑ Yorko Kyšulio pusiasalis. Visuotinė lietuvių enciklopedija, T. VIII (Imhof-Junusas). – Vilnius: Mokslo ir enciklopedijų leidybos institutas, 2005
- ↑ Географический энциклопедический словарь, гл. редактор А. Ф. Трёшников. – Москва, Советская энциклопедия, 1983. // psl. 204–205