Lockheed Martin X-56
Lockheed Martin X-56 | |||
---|---|---|---|
![]() X-56A MUTT | |||
Informasjon | |||
Rolle | Eksperimentfly | ||
Produsent | Lockheed Martin | ||
Designet av | Lockheed Martin | ||
Første flyvning | 26. juli 2013 | ||
Status | Operativt | ||
Brukt av | USAF og NASA | ||
Antall produsert | 2 |
Lockheed Martin X-56 er et ubemannet modulært eksperimentfly bygd av Lockheed Martin Skunk Works på oppdrag fra USAs flyvåpens forskningsavdeling (AFRL - Air Force Research Laboratory). Flyet fikk X-betegnelse i februar 2012 og er en del av AFRL's MAD-program (Multi-Utility Aeroelastic Demonstration). Prosjektet er et samarbeid mellom AFRLs Air Vehicles Directorate, NASA og Lockheed Martin.[1] X-56A har fått tilnavnet MUTT som er et akronym for Multi-Utility Technology Testbed. Flyet er konstruert for å lett kunne bytte vinger, og har forsterkninger midt på halen for å eventuelt kunne få påmontert en ekstra motor. Det er også bygd for å kunne tåle påkjenningene forårsaket av flutter.
Historie
[rediger | rediger kilde]![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/5/56/Lockheed_Martin_X-56A_first_takeoff.jpg/250px-Lockheed_Martin_X-56A_first_takeoff.jpg)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/2/2c/X-56B_Begins_New_Flight_Series_%28AFRC2021-0052-04%29.jpg/250px-X-56B_Begins_New_Flight_Series_%28AFRC2021-0052-04%29.jpg)
Første flyvning fant sted 26. juli 2013 ved NASAs Dryden Flight Research Center på Edwards Air Force Base i California. Under den første flyvningen fløy X-56A i lav høyde i omtrent 14 minutter mens ingeniørene kontrollerte flyets manøvreringsdyktighet ved ca 130 km/t. Hastighetssensorer ble kalibrert opp mot GPS-målinger og manøvrerbarheten ved 110 km/t ble utprøvd under innflyvning til landing. Flyet oppførte seg som forventet, og testflyvningen ble betegnet som en suksess.[2] Den første flyvningen ble utført med konvensjonelle stive vinger. I oktober hadde flyet gjennomført åtte testflyvninger og fullført første fase. Blant annet ble støtdemperkonfigurasjonen på nesehjulet modifisert for å få bukt med hopping og gynging på bakken. Neste fase var å begynne med elastiske vinger og aktiv flutterdemping.[3] Dette ble utført i 2014. Testprogrammet for X-56A ble avsluttet i 2019.
Det var 452. Flight Test Squadron, som er en avdeling av 412. Test Wing som utførte flyvåpenets testflyvninger. Disse flyvningene foregikk ved den nordlige delen av flybasen (North Base).[4]
Flyet ble etter dette - som planlagt - overført til NASA. Det fikk nye vinger, men beholdt selve flykroppen. Det modifiserte flyet fikk benevnelsen X-56B, og første flyvning fant sted 19. april 2021 ved NASAs Armstrong Flight Research Center. Flyvningene foregår i samarbeid med Northrop Grumman.[5]
Formål
[rediger | rediger kilde]X-56 skal undersøke fenomenet flutter som er resonanssvingninger i flyets bære- eller kontrollflater skapt av luftstrømmer (ikke ulikt fenomenet som førte til at broen over Tacoma Narrows kollapset i 1940). Ved å kunne prøve forskjellige vinger med ulik utforming og resonanse-karakteristikker håper forskerne på å forstå aerodynamiske prinsipper for flutter-demping av vide og tynne (og dermed fleksible) vinger som skal brukes i framtidens bemannede og ubemannede droner og rekogneseringsfly. Etter at flyvåpenets testprogram var fullført ble X-56A overført til NASA for videre testing.
Design
[rediger | rediger kilde]Flyet er bygd som en Blended Wing Body som er en slags mellomting mellom flyvende vinge og deltavinge - ikke ulikt eksperimentflyet Boeing X-48. Det er også utstyrt med fallskjermsystem for å berge flyet dersom det under testen kommer helt ut av kontroll. X-56 har fast trepunkts landingsunderstell med hjul. Vingene som skal brukes i flutter-testing vil inneholde vann som kan flyttes til forskjellige kammer for å fremprovosere flutter.
Spesifikasjoner
[rediger | rediger kilde]Dimensjoner
- Mannskap: Ubemannet
- Lengde: 2,3 m
- Vingespenn: 8,5 m
- Høyde: ukjent
- Vingeareal: variabelt m2
- Vekt tom: 218 kg
- Maksimal startvekt: ukjent kg
Ytelse
- Motor: 2stk JetCat P400 turbojet
- Skyvekraft: 0,23 kN (pr. motor)
- Toppfart i plan flukt: 277 km/t
- Rekkevidde: ukjent km
- Maksimal flyhøyde: ukjent
Referanser
[rediger | rediger kilde]- ^ Wright-Patterson Air Force Base: AFRL flight research vehicle designated X-56A (publisert 27. februar 2012) Arkivert 16. januar 2014 hos Wayback Machine. Besøkt 20. mars 2015
- ^ Wright-Patterson Air Force Base: X-56A technology demonstrator achieves first flight. (publisert 31. juli 2013) Arkivert 5. oktober 2013 hos Wayback Machine. Besøkt 20. mars 2015
- ^ Aviation Week: X-56A Getting New Wings For First Flutter Testing (publisert 2. oktober 2013) Arkivert 15. oktober 2013 hos Wayback Machine. Besøkt 20. mars 2015
- ^ Defense Update: New X-Drone to Test Advanced Wing Design for Future HALE UAS. Besøkt 20. mars 2015
- ^ NASA: X-56B Begins New Flight Series (av Laura Newton, publisert 6. mai 2021) Besøkt 12. juli 2023
Kilder
[rediger | rediger kilde]- Lockheed Martin: X-56A Besøkt 2. februar 2020
- Military Factory: Lockheed Martin X-56A (MUTT) Besøkt 2. februar 2020
- Aviation Week: X-56A To Begin Active Flutter-control Tests (publisert 2. august 2013) (Abonnement påkrevet) Besøkt 2. februar 2020
Eksterne lenker
[rediger | rediger kilde]- (en) Lockheed Martin X-56 – kategori av bilder, video eller lyd på Commons
- (Youtube) - NASA Armstrong Flight Reasearch Center: X-56- The Future of Flight- Part 1: Active Controls (publisert 7. februar 2018) Besøkt 2. februar 2020