Bakalar
Bakalar | |
---|---|
![]() | |
Atlanski bakalar | |
Status zaštite | |
![]() Status zaštite: Osjetljivi (IUCN 3.1) | |
Naučna klasifikacija | |
Carstvo: | Životinje |
Koljeno: | Svitkovci |
Razred: | Actinopterygii |
Red: | Gadiformes |
Porodica: | Gadidae |
Rod: | Gadus |
Vrsta: | G. morhua |
Dvojni naziv | |
Gadus morhua Linnaeus, 1758. | |
![]() | |
Rasprostranjenost bakalara |
Bakalar (Gadus morhua) je riba iz porodice Gadidae, ekonomski jedna od najviše eksploatiranih ribljih vrsta.
Bakalar je riba hladnih mora, koji lovi po dnu na velikim dubinama, manje ribe i mekušce.[1]
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/4b/Gadus_morhua_Gervais.jpg/260px-Gadus_morhua_Gervais.jpg)
Bakalar ima karakteristične tri leđne peraje, dvije analne i velika ticala na bradi, boje mu variraju od zelenkasto - sive do smeđe - crne, ali može biti i svijetlocrvenkasta. prošarani su tamnim pjegama, a trbuh im je bijeli. Prosječno je težak 11.5 kg, ali može narasti i do dužine 1.8 m i doseći težinu od 91 kg.[1] Bakalari su predatori koji se u potrazi za hranom kreću u plovama. Atlanski bakalar (Gadus morhua) živi na obje strane Sjevernog Atlantika.
Na sjevernom Pacifiku živi vrsta bakalara - Gadus macrocephalus, koji ima vrlo slične karakteristike kao atlanski.[1]
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/4/44/Bacalhau_supermarket.jpg/260px-Bacalhau_supermarket.jpg)
U Japanu bakalar zovu - tara, živi i po istočnom i zapadnom Pacifiku, love ga zbog mesa i ulja iz jetre. Manji je od atlanskog bakalara, naraste do maksimalno 75 cm, duguljastog smeđkastog tijela sa pjegama i bijelom bočnom linijom.[1]
Bakalar je tradicionalno jelo na gotovo cijelom Mediteranu, iako potiče iz hladnih mora sjevernog Atlantika, ali se sušen i soljen ustalio kao hrana od 15. vijeka, naovamo, preko venecijanskih trgovaca. Za to je zaslužan Pietro Querini, koji je 1431. prevozio vino malvaziju sa Krete za Brugge u Flandriji, ali ga je oluja odbacila daleko na sjever, na norveški arhipelag Lofoten u selo Røst, gdje se kao brodolomac dobro upoznao sa bakalarom.[2] Nakon tog se počeo baviti tom vrstom trgovine.
U Portugalu i Španjolskoj je važnije jelo nacionalne kuhinje. U Italiji se već vijekovima služi kao tradicionalno jelo za Badnjak. Preko Venecije postao je i tradicionalno jelo istočne obale Jadrana, gde se takođe priprema za Badnjak.
Od bakalara se dobiva i riblje ulje koje je bogato vitaminima. Bakalare najviše izlovljuju ribari Norveške, Islanda, Portugala, Rusije, Islanda i Kanada (oko Newfoundlanda). Ulov bakalara svake godine raste, pa im se broj radikalno smanjio, - zbog tog su sve glasniji zahtjevi za ograničenjem kvota za njihov izlov.