Frejzer Stodart
James Fraser Stoddart | |
---|---|
Lični podaci | |
Datum rođenja | 24. мај 1942. |
Mesto rođenja | Edinburg, Škotska, UK |
Prebivalište | UK, US |
Državljanstvo | Britansko |
Naučni rad | |
Polje | Supramolekularna hemija |
Institucija | Kvins univerzitet (1967–70) Univerzitet u Šefildu (1970–1990) Univerzitet u Birmingemu (1990–1997) Univerzitet u Kaliforniji, Los Anđeles (1997–2008) Nortvestern univerzitet (2008– ) |
Učenici | Dejvid Li[1] |
Poznat po | Mehanički vezane molekulske arhitekture (MIMA) |
Nagrade | Nobelova nagrada za hemiju (2016)[2] |
Званични веб-сајт | |
stoddart | |
stoddart |
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/7/79/Rotaxane_Crystal_Structure_EurJOrgChem_page2565_year1998.png/220px-Rotaxane_Crystal_Structure_EurJOrgChem_page2565_year1998.png)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/1/1e/Catenane_Crystal_Structure_ChemComm_page634_1991_commons.png/220px-Catenane_Crystal_Structure_ChemComm_page634_1991_commons.png)
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/b/b7/Molecular_Borromean_Rings_Atwood_Stoddart_commons.png/220px-Molecular_Borromean_Rings_Atwood_Stoddart_commons.png)
Ser Džejms Frejzer Stodart (rođen 24. maja 1942,[3]) je Škotski hemičar, koji je član upravnog odbora, profesor hemije i rukovodilac Stodartove mehanostereohemijske grupe u Departmanu za hemiju Nortvestern univerziteta u Sjedinjenim Američkim Državama.[4] On je radio u oblastima supramolekularne hemije i nonotehnologije. Stodart je razvio visoko efikasne sinteze mehanički vezanih molekularnih arhitektura, kao što su molekularni boromejski prstenovi, katenani i rotaksani koristeći procese molekularnog prepoznavanja i molekularnog samostalnog sklapanja. On je demonstrirao da se te topologije mogu primeniti kao molekularni prekidači i motorni molekuli.[5] Njegova grupa je čak primenila te strukture u proizvodnji nanoelektronskih uređaja i nanoelektromehaničkih sistema (NEMS).[6] Za svoje doprinose je nagrađen brojnim priznanjima uključujući Kralj Fejsalovu međunarodnu nagradu za nauku 2007. godine.[7][8] On je podelio Nobelovu nagradu za hemiju sa Benom Feringom i Žan-Pjer Sovažom 2016. godine za rad na dizajnu i sintezi molekularnih mašina.[2][9][10][11][12]
Reference
[uredi | uredi izvor]- ^ „2009 winner of the RSC Merck Award”. Royal Society of Chemistry. Приступљено 06. 10. 2016.
- ^ а б Staff (05. 10. 2016). „The Nobel Prize in Chemistry 2016”. Nobel Foundation. Приступљено 05. 10. 2016.
- ^ STODDART, Sir (James) Fraser. Who's Who. 1997 (online Oxford University Press изд.). A & C Black, an imprint of Bloomsbury Publishing plc. (потребна претплата)
- ^ „Nanotechnology Star Fraser Stoddart to Join Northwestern”. NewsCenter. Northwestern University. 16. 08. 2007. Архивирано из оригинала 04. 07. 2019. г. Приступљено 12. 10. 2016.
- ^ Coskun, Ali; Banaszak, Michal; Astumian, R. Dean; Stoddart, J. Fraser; Grzybowski, Bartosz A. (2012). „Great expectations: Can artificial molecular machines deliver on their promise?”. Chem. Soc. Rev. 41: 19—30. PMID 22116531. doi:10.1039/C1CS15262A.
- ^ Coskun, Ali; Spruell, Jason M.; Barin, Gokhan; Dichtel, William R.; Flood, Amar H.; Botros, Youssry Y.; Stoddart, J. Fraser (2012). „High hopes: Can molecular electronics realise its potential?”. Chemical Society Reviews. 41 (14): 4827. doi:10.1039/C2CS35053J.
- ^ „Stoddart Wins King Faisal International Prize”. Chemical & Engineering News. 85 (12): 71. 17. 03. 2007. Приступљено 26. 05. 2016.
- ^ „Fraser Stoddart is awarded the 2007 King Faisal International Prize for Science”. California NanoSystems Institute. 17. 01. 2007. Архивирано из оригинала 10. 02. 2007. г. Приступљено 12. 10. 2016.
- ^ Chang, Kenneth; Chan, Sewell (05. 10. 2016). „3 Makers of 'World's Smallest Machines' Awarded Nobel Prize in Chemistry”. New York Times. Приступљено 05. 10. 2016.
- ^ Davis, Nicola; Sample, Ian (05. 10. 2016). „live”. the Guardian. Приступљено 05. 10. 2016.
- ^ The Nobel Prize in Chemistry 2016
- ^ Van Noorden, Richard; Castelvecchi, Davide (2016). „World's tiniest machines win chemistry Nobel”. Nature. London: Springer Nature. 538 (7624): 152—153. Bibcode:2016Natur.538..152V. PMID 27734892. S2CID 4461416. doi:10.1038/nature.2016.20734.