Старозаславський замок
Старозаславський замок | ||||
---|---|---|---|---|
![]() | ||||
Замок у Старому Заславі. Вигляд на дитинець. Сучасне фото | ||||
50°07′16″ пн. ш. 26°48′37″ сх. д. / 50.12111° пн. ш. 26.81028° сх. д.Координати: 50°07′16″ пн. ш. 26°48′37″ сх. д. / 50.12111° пн. ш. 26.81028° сх. д. | ||||
Статус | пам'ятка | |||
Країна | ![]() | |||
Розташування | Ізяслав | |||
Тип будівлі | замок | |||
Засновник | кн. Василь Федорович Красний - ? | |||
Будівництво | XV століття — кін. XVIII століття | |||
Стан | у руїні | |||
![]() | ||||
![]() |
Старозаславський замок — єдина частково збережена будівля замкового комплексу 15 століття[1], розташована на останці у старій частині міста Ізяслава на Волині при впадінні річки Сошені до річки Горині.
Спорудження в XV столітті Старозаславського замку пов'язують з ім'ям князя Василя Федоровича Красного (*?—† після 1461)[2].
На існування замку в означений час вказує й та обставина, що заславські замкові книги[3] велися від 1512 року[4]. Книги за 1572–1575 рр. досі є цінним джерелом з історії Заславської волості, до якої, крім міста Заслава, в другій половині XVI ст. входило ще 70 містечок і сіл.
В подальшому Старозаславський замок згадується у документах від 21 серпня 1533 року[5] і 1535 року[6]. Проте в середовищі науковців, причетних до пам'яткоохоронних досліджень, простежується хибне датування споруди[7], умовно «замку», 1539 роком, ототожнюючи її таким чином із Заславською коморою (митницею), що вперше згадується 15 серпня 1539 року.
Волинський краєзнавець XIX ст. Микола Теодорович так писав про цю споруду:
![]() |
Посеред старого города, на високій горі, над рікою Горинем височить кам'яна споруда давньої архітектури. Зі слів Стецького, колись це була княжа скарбниця. Проте, можливо, це була фортеця для ув'язнення злочинців і військовополонених татар, а може – це був арсенал, де зберігалася зброя у мирний час[8]. | ![]() |
Більш міродайною є думка про цейхгауз, підтвердження якій знаходиться в інвентарному описі замку в Старом�� Заславі від 15 липня 1622 року. Розділ «Як йти до дитинця» й наступні за ним правдоподібно стосуються згаданої споруди. На той час в двоповерховому будинку переховували зброю та військову амуніцію і, що досить несподівано, частку замкової колекції малярства. Після бурхливого напливу Хмельниччини Старозаславський замок, який й без того знаходився у занепаді, був зовсім спустошений. В описі замку від 1700 року, що зберігається у фондах Державного архіву на Вавелі в Кракові (Польща), писар занотував, що «… тільки та базиліка чекає руйнації до реченця»[9].
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/c/c3/Old_zaslav_postcard.png/200px-Old_zaslav_postcard.png)
Того вигляду, який ми можемо спостерігати на світлинах прецінь іще першої половини XX століття, споруда набула за володарювання князя Павла Карла Санґушка (*1680 — † 1750) та його дружини Барбари Санґушкової (*1718 — † 1791). Було добудовано цегляні другий поверх і вежу перед західним входом. Правдоподібно, що керував роботами придворний архітектор Паоло Фонтана. Хоч, в цьому випадку, добудова, мабуть, не обійшлася без участі Фридерика Опіца (пол. Fryderyk Opitz), ще одного з санґушківських архітекторів, що більше спеціалізувався на зведенні об'єктів господарського призначення[10].
![](http://178.128.105.246/cars-http-upload.wikimedia.org/wikipedia/commons/thumb/3/32/Zaslav_zamok_old.png/200px-Zaslav_zamok_old.png)
В часі російської займанщини східної Волині споруду використовували як склад для потреб окупаційної армії. На другому поверсі зберігали зерно, на що вказує конструкція даху[11].
Не змінив замок свого призначення й у часи СРСР, він залишався складом та поволі втрачав свою подобу. Спочатку знищено дах, а потім й зовсім залишено його без догляду. Протягом XX століття з дитинця кількаразово вибирали ґрунт[12]. Останнього разу наприкінці 1990-х для підсипання сусіднього пагорбу, на якому пришвидшено зводилася православна церква Різдва Христового, дії екскаваторників зупинив депутат міської ради Віталій Климчук разом з кількома молодими заслав'янами, натомість через декілька років, коли техніка Ізяславського житлово-комунального підприємства вщент зруйнувала західну вежу, зупиняти вандалів було нікому[13].
1994 року дослідженнями, проведеними археологом Михайлом Нікітенком безпосередньо на дитинці, починаючи від р. Сошені й майже впритул до Бернардинського монастиря, було локалізовано староруський город (кінець XI—XII — перша половина XIII ст.)[14].
2006 року українська держава вперше виділила кошти на збереження та реставрацію замку. Кошти швидко «освоїли». Було виготовлено частину документації, прибрано завали на другому поверсі, встановлено ґрати і паркан довкола споруди[15]. Нині частини ґрат вже немає, ворота навстіж, містяни продовжують собі спокійно садити на дитинці картоплю, топінамбур і кукурудзу, фінансування було припинено. Останнім часом замок неодноразово піддавався нападам мисливців за будівельними матеріалами та грабіжників археологічних цінностей. Основні ушкодження припали на північний фасад споруди.
Двоповерхова прямокутна (майже квадратна) споруда. Автентичними є тільки перший поверх і пивниці, муровані з каменю, майже тотожні у плануванні. Другий поверх цегляний, вимуруваний у XVIII столітті. Перший поверх ділиться на дві рівнозначні частини завдяки широкому проїзду, орієнтованому за віссю північ-південь, на обидві сторони від якого розташовано по три кімнати. Перекриття склепінчате, хрестове, на другому поверсі було по балках. Пивниці освітлені продухами. Вікна першого поверху неодноразово перемуровувалися. Пивниці і обидва поверхи з'єднуються між собою внутрішньостінними каналами, функціональне призначення яких досі не вивчено[16]. Припускають, що вони могли використовуватися для підйомників. Хоча також можливий варіант як витяжки для порохового диму. Унікальність споруди полягає у так званій ізоляції рівнів. Потрапивши на перший поверх з нього неможливо піднятися на другий.
Замок було занесено до Державного реєстру національного культурного надбання, охоронний номер 757/0[17].
У 1619 році в замку бу�� ув'язнений шляхтич Немирич, який викрав бургомістра Львова Бартоломея Уберовича. Був затриманий у трьох милях від Заслава райцем Яном Юліаном Лоренцовичем спільно з ротою вояків князя Олександра Заславського.
-
Вид від заходу -
Вхід до проїзду від заходу -
Спуск до пивниць од сходу -
Наслідки нападу «мисливців за будівельними матеріалами» від півночі -
Під час останнього нападу "мисливцями" був розкритий раніше невідомий внутрістінний канал між пивницями і другим поверхом -
Внутрістінний канал. Між першим і другим поверхами -
Інтер'єр бічної кімнати -
Вікно. У лівому нижньому від глядача куті — запальничка «Cricket» (для встановлення масштабу)
- ↑ Перший поверх збудовано у XV столітті; другий (цегляний) поверх у XVIII столітті. Існує думка, що спочатку другий поверх був із дубових колод, які могли витримати артобстріл.
- ↑ Kardaszewicz St. Dzieje dawniejsze miasta Ostroga. Materiały do historyi Wołynia. Kraków, 1913. s. 17.
- ↑ Ігор Тесленко. Заславська замкова книга XVI століття Процитовано 26.03.2009
- ↑ Андрій Заяць. Урбанізаційний процес на Волині в XVI — першій половині XVII ст. Львів, 2003. с. 20
- ↑ Торгівля на Україні XIV — середина XVII століття: Волинь і Наддніпрянщина / Упор. В. М. Кравченко, Н. М. Яковенко. Київ, 1990. c. 61
- ↑ Андрій Заяць. Урбанізаційний процес на Волині… Згад. вид. с. 130
- ↑ Памятники градостроительства и архитектуры Украинской ССР / Ред. колегия Г. Н. Логвин, М. М. Говденко, И. М. Кравец. Киев, 1986. Т. 4. с. 205. (рос.); Державний реєстр національного культурного надбання [Архівовано 31 грудня 2008 у Wayback Machine.] Процитовано 26.03.2009; Див. з цього приводу: Олексій Збруцький. Дірки в історії // «Зоря Надгориння» 2. 11. 2006
- ↑ Теодорович Н. И. Историко-статистическое описание церквей и приходов Волынской епархии. Почаев, 1893. Т. 3. с. 417. (рос.); Пор. як у самого Т. Є. Стецького: «Біля самісінького Гориня посеред міста височить гора, а на ній старосвітський мурований лямус - колишня князівська скарбниця, нині перетворена на якийсь склад.» Тадеуш Єжи Стецький. Волинь. Статистичний, історичний і археологічний огляд. Львів, 1864. Т. 1 (пол.) Процитовано 26.03.2009
- ↑ Володимир Александрович. Інвентарі замків у Старому й Новому Заславі з XVII століття[недоступне посилання з червня 2019] Процитовано 26.03.2009
- ↑ Józef Skrabski. Artyści na dworze Pawła i Barbary Sanguszków // Studia nad sztuką renesansu i baroku. T. 5 / Red. J. Lileyko, I. Rolska-Boruch. Lublin, 2004. s. 287—304.
- ↑ Пам'ятка архітектури 1539 р. (охор. № 757) Замок Заславських у місті Ізяславі Хмельницької області. Передпроектні пропозиції. Київ, УкрНДІпроектреставрація, 2006.
- ↑ Нікітенко М. Ізяслав: де, ким, коли? // «Зоря Надгориння» 20. 10. 1999
- ↑ Шукати цій діяльності документальне підтвердження серед розпоряджень тодішнього міського голови Ігоря Дженджери, слід розуміти, марна справа.
- ↑ Михайло Нікітенко. Ізяслав… Згад. публ.; Його ж: Знайдено давньоруський город на Волині // «Золоті ворота» № 3, 1994, с. 6-14; Його ж: До питання про літописний Ізяславль: нові археологічні дані. // Велика Волинь: минуле й сучасне. Хмельницький — Ізяслав — Шепетівка, 1994. с. 237—239.
- ↑ Володимир Федотов. Справа на мільйон // «Подільські новини» 22.11.2006
- ↑ Памятники градостроительства… Згад. видання. Т. 4. с. 205. (рос.); Пам'ятка архітектури 1539 року Згад. матеріали.
- ↑ Державний реєстр національного культурного надбання [Архівовано 31 грудня 2008 у Wayback Machine.] Процитовано 26.03.2009
- Ігор Тесленко. Заславська замкова книга XVI століття
- Володимир Александрович. Інвентарі замків у Старому й Новому Заславі з XVII століття
- Староміський замок (світлини)
|
|