André Masséna
![]() ![]() | |
Biografia | |
---|---|
Naixement | (fr) Andrea Massena ![]() 6 maig 1758 ![]() Niça (França) ![]() |
Mort | 4 abril 1817 ![]() París ![]() |
Causa de mort | tuberculosi ![]() |
Sepultura | cementiri de Père-Lachaise, 28 Grave of Masséna (en) ![]() ![]() |
![]() | |
Alcalde de Niça | |
Par de França | |
![]() | |
Activitat | |
Lloc de treball | París ![]() |
Ocupació | polític, militar ![]() |
Activitat | 1775–1817 |
Carrera militar | |
Lleialtat | ![]() ![]() ![]() ![]() |
Branca militar | ![]() |
Rang militar | mariscal de l'Imperi |
Comandant de (OBSOLET) | V Corps (en) ![]() ![]() ![]() |
Conflicte | Guerres de la Revolució Francesa i Guerres Napoleòniques ![]() |
Obra | |
Localització dels arxius |
|
Altres | |
Títol | Duc ![]() |
Parella | Eugénie Renique ![]() |
Fills | Victoire Thècle Masséna, François Victor Masséna ![]() |
Premis | |
![]() ![]() |
André Masséna (it. Andrea Massena), Niça, 6 de maig de 1758 - París, 4 d'abril de 1817. Fou un militar francès, duc de Rivoli, príncep d'Essling i mariscal de l'Imperi.
Fou nomenat general el 1793. Amb l'exèrcit d'Itàlia participà en les batalles de Millesimo, Montenotte, Dego, Castiglione i del pont d'Arcola. La seva intervenció decidí les batalles de Lodi i de Rivoli. El setembre del 1799 derrotà l'exèrcit rus del general Alexander Korsakov a la segona batalla de Zuric[1] i l'any següent defensà la ciutat de Gènova durant un llarg setge. La seva resistència permeté a Napoleó Bonaparte fer arribar a Itàlia les tropes amb les qui vencé a la batalla de Marengo. El 1804 rebé el càrrec de mariscal de l'Imperi. Participà les campanyes de Polònia el 1807 i el 1809 combaté a les tropes de la Cinquena Coalició, distingint-se a la batalla d'Aspern-Essling, a la de Wagram i a la de Znaim.
El 1810 fou destinat a la península Ibèrica, on començà capturant Ciudad Rodrigo després d'un setge. Un cop dins de Portugal fou derrotat per Wellington a la batalla de Buçaco el 27 de setembre, no pogué rompre les línies de anglo-portuguesas a la Torres Vedras i les seves tropes van quedar immobilitzades durant mesos. Fou vençut novament a Sabugal el 3 d'abril de 1811. Retirant-se, entre el 3 i el 5 de maig, lliurà la indecisa batalla de Fuentes de Oñoro, prop de Salamanca. Va caure en desgràcia i va haver de cedir el comandament de l'exèrcit al general Marmont i acceptar un càrrec local a Marsella.
Referències
[modifica]- ↑ Nafziger, George F. Historical Dictionary of the Napoleonic Era (en anglès). Scarecrow Press, 2001, p. 266.
Bibliografia
[modifica]- Deulonder, Xavier. La Guerra Peninsular o Guerra del Francès (1807-1814). Barcelona: Llibres de l'Índex:, 2019. ISBN 9788479481704.